П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12062/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Одеського державного університету внутрішніх справ в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ №67 в/с від 08.10.2020 року «Про результати службового розслідування за фактом недотримання вимог Правил етичної поведінки поліцейських підполковником поліції ОСОБА_1 ».
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що не порушувала вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337 (далі – Дисциплінарний статут), Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 року №1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейських).
На думку позивачки, дисциплінарна комісія лише виходила з того, що 15.05.2020 року, приблизно о 18:21 год., ОСОБА_1 , під час конфліктної ситуації, біля будинку АДРЕСА_1 , правою рукою завдала удару в область голови громадянці ОСОБА_2 .
При цьому, ОСОБА_1 стверджує про те, що дисциплінарною комісією були проігноровані пояснення її сусідів, згідно яких вбачається, що громадянка ОСОБА_2 постійно створює конфліктні ситуації з сусідами, провокуючи їх на скандали.
Також позивачка вважає, що матеріалами службового розслідування не доведено, що нею був завданий удар по голові громадянці ОСОБА_2 .
Єдиним доказом, як стверджує ОСОБА_1 , є відеозапис з камери відеоспостереження, яким зафіксована конфліктна ситуація. Однак, на думку позивачки, цей відеозапис не підтверджує вчинення нею дисциплінарного проступку.
Наступне на чому зупинила увагу позивачка це те, що дисциплінарною комісією проігноровані дані щодо попередньої її поведінки, ставлення до виконання службових обов`язків, а також відсутність дисциплінарних стягнень за весь період проходження служби.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у письмовому провадженні, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
На думку суду першої інстанції, протиправність дій ОСОБА_1 щодо конфліктної ситуації біля будинку АДРЕСА_1 , було встановлено матеріалами службового розслідуванням, зокрема,  актом перегляду відеозапису, поясненнями осіб, які приймали участь у даному інциденті та іншими доказами, які містяться у матеріалах службового розслідування.
Суд вважав, що відповідачем повністю дотримано процедуру притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, яка проведена у відповідності до Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», наказу МВС України № 893 від 07.11.2018 року, яким затверджений Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі – Порядок №893).

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості, в апеляційній скарзі, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зміст апеляції відтворює доводи позовної заяви, яким, на думку скаржниці, судом першої інстанції не надана належна оцінка.

Представник Одеського державного університету внутрішніх справ, скориставшись правом подання відзиву на апеляцію, вважає її необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Доводи відзиву є аналогічними доводам суду першої інстанції, які викладені у рішенні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Починаючи з 2010 року ОСОБА_1 працює в Одеському державному університеті внутрішніх справ, а 23 серпня 2019 року займає посаду професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності Одеського державного університету внутрішніх справ (далі – ОДУВС).
15 травня 2020 року, приблизно о 18:21 год., ОСОБА_1 , під час конфліктної ситуації, біля будинку АДРЕСА_1 , правою рукою завдала удару в область голови громадянці ОСОБА_2 
Громадянка ОСОБА_2 звернулась до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про прийняття заходів до ОСОБА_1 
25 серпня 2020 року відповідні матеріали за даною заявою були направлені  Суворовським ВП  до ОДУВС  для проведення перевірки та надання юридичної оцінки діям професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності підполковника поліції ОСОБА_1 

Наказом ОДУВС №364 від 10.09.2020 року було призначено службове розслідування за фактом недотримання вимог Правил етичної поведінки поліцейських підполковником поліції ОСОБА_1 та створено дисциплінарну комісію.
За результатами проведеного службового розслідування, дисциплінарною комісією встановлено, що ОСОБА_1 15 травня 2020 року, приблизно о 18:21 год., під час конфліктної ситуації біля будинку АДРЕСА_1 , правою рукою завдала удару в область голови громадянці ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п.6 ст.3 Дисциплінарного статуту, п.3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п. п. 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських. Вказані обставини встановлені, в тому числі, актом перегляду відеозапису на якому відображено відповідні події.
Наказом ОДУВС №67 в/с від 08.10.2020 року «Про результати службового розслідування за фактом недотримання вимог Правил етичної поведінки поліцейських підполковником поліції ОСОБА_1 » за неналежне дотримання службової дисципліни, що полягає у порушенні вимог п.6 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, п.3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 3, п. 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затверджений наказом МВС України від 08.02.2019 року № 100 (далі – Порядок №100), позивачці оголошено зауваження.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звинувачують у порушенні вимог п.6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту, п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 3, п. 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, п. 6 розділу II Порядку №100.

Перевіряючи законність таких звинувачень, колегія суддів виходить з таких нормативно-правових актів.
Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ст. 8 цього Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.
За правилами п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, який вчинив протиправне діяння несе дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Затверджений Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Зі змісту ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
За приписами п.3, п.4 розд. ІV Правил етичної поведінки поліцейських за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.
Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Відповідно до п.6 розд. II Порядку №100 поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Отже, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, а також неухильно дотримуватися норм етичної поведінки поліцейського.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За правилами ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, зауваження.
Підстави проведення службового розслідування визначені статтею 14 Дисциплінарного статуту, за якою службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Обґрунтовуючи доводи апеляції ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції не врахував негативну характеристику громадянки ОСОБА_2 , яка постійно створює конфліктні ситуації з сусідами, провокуючи їх на скандали.
Надаючи оцінку даному доводу, колегія суддів встановила, що дійсно матеріалами справи підтверджений факт, що громадянка ОСОБА_2 неодноразово влаштовувала конфліктну ситуацію з сусідами.
Однак, на думку суду апеляційної інстанції, незважаючи на провокації поліцейський повинен залишатися коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій.

Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції про достовірність факту нанесення ОСОБА_1 удару рукою в область голови ОСОБА_2 , враховуючи такі обставини.

В апеляційній скарзі, на підтримку своєї позиції щодо відсутності вини у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , скаржниця вказує доводи, які суперечать один одному.
Так, одним із доводів апеляції є відсутність доказів про те, що ОСОБА_1 завдала удар по голові громадці ОСОБА_2 . На думку скаржниці, єдиний доказ на який посилалася дисциплінарна комісія, а саме: відеозапис з камери відеоспостереження, не свідчить, що саме вона завдала удав в область голови жінці в довгій одежі. Як вказує скаржниця, на відеозапису спостерігається жінка, яка на неї схожа.
Іншим доводом апеляції є те, що скаржниця діяла в межах необхідної оборони.
Тобто, у цих доводах позивачка визнає обставини нанесення удару громадянці ОСОБА_2 , але в межах необхідної оборони.
За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави піддавати сумніву докази наявні в матеріалах дисциплінарного провадження, які підтверджують наявність в діях позивачки дисциплінарного проступку.

Також скаржниця не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо порушення нею п.6 розд. II Порядку №100, адже вважає, що було відсутнє кримінальне порушення або інша подія, яка вимагає виклик поліції.
Дослідивши даний довід, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши доводи позивачки про те, що вона діяла в межах необхідної оборони, у зв`язку із нападом на неї, обґрунтовано зазначив, що, за таких обставин, ОСОБА_1 зобов`язана була невідкладно повідомити про вказану подію відповідний орган поліції та повинна була ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Колегія суддів вважає обґрунтованим посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладених в постанові від 07 березня 2019 року (справа №819/736/18), які полягають у тому, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
Себто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 24.03.2020 року по справі №804/177/17.

Посилання скаржниці на те, що дисциплінарною комісією не було враховано те, що до неї за весь період проходження служби не були застосовані дисциплінарні стягнення не відповідає обставинам справи, оскільки до позивачки застосовано найменш суворе дисциплінарне стягнення у виді зауваження.

З урахуванням встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, з огляду на співмірність застосованого до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до приписів ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                      суддя                                                            Л. В. Стас

                      суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 14.05.2021 року.