Ухвала 
 
25 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 336/5772/2020
 
провадження № 61-6471ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                         Черняк Ю. В.,
 
розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення та касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, поданою на підставі частини першої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня                  2020 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, поданою на підставі частини першої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», задоволено частково.
Визначено розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню                    ОСОБА_1 у розмірі 170 000 грн, яку стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030, на користь ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня                    2020 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат, пов`язаних з отриманням юридичної допомоги скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з отриманням юридичної допомоги задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правову допомогу 150 000 грн.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня                         2020 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 170 000 грн до 600 000 грн.
 
У квітні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 16 квітня 2021 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 22 квітня 2021 року визнано наведені Державною казначейською службою України підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними та запропоновано заявнику надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції заявник отримав                              18 березня 2021 року, що підтверджується наданими доказами.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, його можливо поновити.
 
У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви  ОСОБА_1 відмовити.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 756/10595/17 (провадження № 61-8451св19) та                             від 18 грудня 2019 року у справі 509/5501/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга Державної казначейської служби України подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Ураховуючи наведене, касаційне провадження у цій справі слід відкрити.
 
Крім того, заявником разом з касаційною скаргою подано до Верховного Суду клопотання про зупинення виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року до закінчення касаційного провадження.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами (наприклад, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути додано завірену копію такої постанови). Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та осіб, які не брали участі у справі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
 
Отже, клопотання про зупинення виконання судових рішень має бути мотивованим та містити підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення у разі, якщо воно буде скасовано.
 
Клопотання Державної казначейської служби України зазначеним вимогам не відповідає та не містить жодних мотивів і обґрунтувань необхідності зупинення виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду                          від 02 березня 2021 року.
 
Ураховуючи наведене, а також те, що оскарження судового рішення у касаційному порядку не є безумовною підставою для зупинення його виконання судом касаційної інстанції, у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про зупинення виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року слід відмовити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Державної казначейської служби України про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити Державній казначейській службі України строк на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відкрити касаційне провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, поданою на підставі частини першої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя                              від 02 грудня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду                            від 02 березня 2021 року.
 
Витребувати із Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 336/5772/2020.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк 
до 25 червня 2021 року.
 
У задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про зупинення виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду                            від 02 березня 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк