ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 травня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 387/603/20
провадження № 22-ц/4809/799/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.
за участі секретаря – Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивач – Фермерське господарство «Зернопродукт»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Зернопродукт» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року у складі судді Майстера І.П. і
В С Т А Н О В И В:
       В липні 2020 року Фермерське господарство «Волков В.В.» (далі – ФГ «Волков В.В.») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило зобов`язати ОСОБА_1 передати ФГ "ВОЛКОВ В.В." документацію (справи) бухгалтерського та іншого обліку (в т.ч. з ведення господарської діяльності, угоди (договори) тощо) ФГ "ВОЛКОВ В.В." за період діяльності з 09 лютого 2016 року по 16 грудня 2019 року, зокрема, але не виключно, первинні бухгалтерські документи, документи з обліку доходів і витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), регістри бухгалтерського обліку, головні книги та інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів, обліком доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, документацію з ведення господарської діяльності, оригінали угод (договорів), а також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судовий збір у розмірі 2 102 грн.
       Позовна заява мотивована тим, що з 06 листопада 2017 року по 16 грудня 2019 року ОСОБА_1 обіймав посаду голови ФГ «Волков В.В.».
       З моменту призначення відповідача на посаду голови, документація (справи) бухгалтерського та іншого обліку господарства були передані йому для виконання повноважень керівного органу управління господарством згідно до статуту.
Крім того, у період керування господарством, головою господарства створювалася та подавалася до контролюючих органів звітна документація, а також формувалося й забезпечувалося зберігання первинної документації з діяльності господарства, що стала підставою для звітування, та документації з ведення господарської діяльності, угод (договорів) тощо.
Рішенням № 5 від 16 грудня 2019 року «Про припинення діяльності господарства шляхом реорганізації (приєднання)» вирішено припинити діяльність ФГ «Волков В.В.»., припинити повноваження голови господарства ОСОБА_1 , створити Комісію з припинення діяльності ФГ «Волков В.В.». шляхом реорганізації (приєднання), головою Комісії призначено ОСОБА_2 , якому передані повноваження щодо управління справами господарства, здійснення усіх організаційно-правових заходів, пов`язаних з припиненням ФГ "ВОЛКОВ В.В." шляхом реорганізації (приєднання) та представницькі функції.
Розпоряджанням Голови Комісії від 27 травня 2020 року вирішено провести інвентаризацію господарської діяльності ФГ "Волков В.В." для уточнення повного переліку та змісту майна (майнових прав), прав та обов`язків господарства, що припиняється шляхом приєднання до Фермерського господарства «Зернопродукт» (далі – ФГ «Зернопродукт»), яке після складення, затвердження та підписання передавального акту стане правонаступником усіх прав та обов`язків ОСОБА_3 », а також з метою складення звіту про прибутковість/неприбутковість господарської діяльності ФГ «Волков В.В.» у період 2018-2019 років.
Проведення інвентаризації господарської діяльності передбачає дослідження та аналіз відомостей, що безпосередньо містяться у документації (справах) бухгалтерського та іншого обліку (в т.ч. з ведення господарської діяльності, угоди (договори) тощо), проте, відповідач, незважаючи на численні звернення до нього з приводу передачі документації (справ) бухгалтерського та іншого обліку фермерського господарства, не передає.
Позивач звернувся до суду для захисту порушеного права на повну, правдиву та неупереджену інформацію про фінансовий стан та результати діяльності ФГ «Волков В.В.» показником якої є: бухгалтерський облік; фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник та ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку; первинна документація, яка містить відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи на їх проведення.
Бездіяльність відповідача з приводу передачі Комісії документації позбавляє господарство, як безпосередньо права на цю документацію, так і права на повну, правдиву та неупереджену інформацію, що міститься у цій документації, про фінансовий стан та результати діяльності ФГ "Волков В.В." для можливості проведення її інвентаризації й складення звіту про прибутковість/неприбутковість.
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2020 року залучено до участі у справі ФГ «Зернопродукт», як правонаступника сторони позивача.
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані позивачем докази, не є підтвердженням факту знаходження документів, які просить витребувати позивач у ОСОБА_1 . 
Крім того, на момент розгляду справи ОСОБА_1 припинив свої повноваження голови господарства, відповідно до рішення засновника ФГ «Волков В.В.» від 16.12.2019 № 5, а докази, що документи фермерського господарства є у розпорядженні ОСОБА_1 , суду не надано.
Також, суду не надано доказів пропажі документів у ФГ «Волков В.В.», причин їх зникнення, а також доказів належного повідомлення щодо вказаних обставин правоохоронних органів. 
Позивач у позовних вимогах не вказав чіткого переліку відсутніх документів, не надав докази, що саме ОСОБА_1 є причетним до зникнення документів. 
Перебування ОСОБА_1 на посаді голови ФГ «Волков В.В.» та наявність певного кола повноважень і зобов`язань не може презюмуватися в контексті знаходження у його володінні документів ФГ «Волков В.В.» після припинення своїх повноважень.
В апеляційній скарзі ФГ «Зернопродукт» просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути судовий збір сплачений за подання позову та апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з недотримання норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, наслідком чого є висновок, який суперечить обставинам справи.
Позивач зазначає, що в даному судовому спорі не йшла мова про пропажу або знищення документації.
Суд першої інстанції помилково виходив з того, що докази, за якими документи фермерського господарства є у розпорядженні відповідача не надано, адже питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Позивач вважає, що саме керівник підприємства, який забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку, фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності й забезпечує зберігання первинних документів та облікових регістрів, що пройшли обробку і були підставою для складання звітності, а також бухгалтерської та іншої звітності, оформлення і передачу їх до архіву.
Матеріали справи не містять відомостей про передачу відповідачем документації (справ) ФГ «Волков В.В.» за 2017-2019 роки на зберігання до архіву господарства.
За вказаних обставин упередженою є відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог через те, що позивач у позовних вимогах не вказав чіткого переліку відсутніх документів, який може бути відомий лише особі відповідальній за їх складення, підписання та зберігання (передання до архіву).
Суд першої інстанції без будь-якого мотивування критично оцінив надані господарством докази запрошення відповідача на засідання комісії з припинення діяльності ФГ «Волков В.В.» шляхом реорганізації, повідомлення (вимогу) про передання документації ФГ «Волков В.В.», протокол засідання комісії з припинення діяльності ФГ «Волков В.В.» шляхом реорганізації від 15 червня 2020 року, як і докази направлення та отримання їх відповідачем, що вказує на поверховість судового рішення, яке суперечить завданню цивільного судочинства.
Позивач звертає увагу на те, що тим складом суду першої інстанції розглядається ще дві цивільні справи пов`язані учасниками судового розгляду та періодом вчинення
керівництва ФГ «Волков В.В.» Васільєвим О.О. № 387/581/20 та № 387/431/20.
У вказаних справах ОСОБА_1 подаються письмові докази, які саме входять до складу первинної документації ФГ «Волков В.В.», а суду першої інстанції це було достеменно відомо та в даній справі фактично має місце перешкоджання з боку відповідача у своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи й можливо спроба введення суду в оману щодо фактичних обставин справи.
Фактично судом не вирішувалося питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, а все звелося до безпідставного відтворення у своєму рішенні відзиву відповідача, що сприяло тим самим у недобросовісному здійсненні відповідачем у справі його обов`язку подання усіх наявних у нього доказів, фактичному їх прихованні.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Глазкова О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити ФГ «Зернопродукт» в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року без змін, а також стягнути з ФГ «Зернопродукт» на користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Глазков А.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Представник ФГ «Зернопродукт» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що з 06 листопада 2017 року по 16 грудня 2019 року ОСОБА_1 обіймав посаду голови ФГ «Волков В.В.», що підтверджується рішенням від 06.11.2017 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 30.06.2020 № 25358583.
Рішенням № 5 від 16 грудня 2019 року «Про припинення діяльності господарства шляхом реорганізації (приєднання)» вирішено припинити діяльність ФГ «Волков В.В.», повноваження голови господарства - ОСОБА_1 припинено, створено Комісію з припинення діяльності ФГ «Волков В.В.» шляхом реорганізації (приєднання), головою Комісії призначено ОСОБА_2 , якому передані повноваження щодо управління справами господарства, здійснення усіх організаційно-правових заходів, пов`язаних з припиненням ФГ «Волков В.В.» шляхом реорганізації та представницькі функції.
Розпорядженням Голови Комісії з припинення діяльності ФГ «Волков В.В.» від 27 травня 2020 року вирішено провести інвентаризацію господарської діяльності ФГ «Волков В.В.» для уточнення повного переліку та змісту майна (майнових прав), прав та обов`язків господарства, що припиняється шляхом приєднання до ФГ «Зернопродукт», яке після складення, затвердження та підписання передавального акту стане правонаступником усіх прав та обов`язків ФГ «Волков В.В.»,а також з метою складення звіту про прибутковість/неприбутковість господарської діяльності ФГ «Волков В.В.» у період 2018- 2019 років.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно враховувати, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. 
Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (пункт 2 частини третьої статті 1212 ЦК України).
Частиною 1 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
За приписами ч.1 ст.1 ЗУ «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Статтею 4 ЗУ «Про фермерське господарство» передбачено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону. Голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України. 
Статтею 3 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В свою чергу, згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (документи, які містять відомості про господарські операції).
У відповідності до частин 3-5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Відповідно до припису ч. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач з 06 листопада 2017 року обіймав посаду голови ФГ «Волков В.В.», що підтверджується рішенням ФГ «Волков В.В.» № 3 від 06.11.2017 (а.с. 16) та витягом з Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 30.06.2020 №25358583 (а.с. 28-30).
Згідно рішення № 5 від 16 грудня 2019 року «Про припинення діяльності господарства шляхом реорганізації (приєднання)» припинено діяльність ФГ "Волков В.В.", повноваження голови господарства - ОСОБА_1 припинено, створено Комісію з припинення діяльності ФГ "Волков В.В." шляхом реорганізації (приєднання), головою Комісії призначено ОСОБА_2 (а.с.19).
Відповідно до розпорядження Голови Комісії від 27 травня 2020 року вирішено провести інвентаризацію господарської діяльності ФГ "Волков В.В." для уточнення повного переліку та змісту майна (майнових прав), прав та обов`язків господарства, що припиняється шляхом приєднання до ФГ «Зернопродукт» яке після складення, затвердження та підписання передавального акту стане правонаступником усіх прав та обов`язків ФГ "Волков В.В.", а також з метою складення звіту про прибутковість/неприбутковість господарської діяльності ФГ "Волков В.В."у період 2018-2019 років (а.с.20).
За змістом повідомлень (вимог)  ФГ «Волков В.В.» від 27 травня 2020 року, від 25 червня 2020 року, адресоване ОСОБА_1 , відповідача запросили на засідання комісії з припинення діяльності ФГ «Волков В.В.» шляхом реорганізації (приєднання), що мало відбутися 15 червня 2020 року о 11 годині 00 хвилин, для передачі ним документації (справ) бухгалтерського та іншого обліку (в т. ч. з ведення господарської діяльності, угоди (договори) тощо) ФГ «Волков В.В.», зокрема, але не виключно, первинних бухгалтерських документів, документів з обліку доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), регістрів бухгалтерського обліку, головних книг та інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків та зборів, обліком доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, документації з ведення господарської діяльності, оригіналів угод (договорів) тощо, комісії з припинення діяльності ФГ «Волков В.В.» (а. с. 21-27).
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Останнім є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Аналізуючи наведені норми права та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт перебування у ОСОБА_1 документації (справ) бухгалтерського та іншого обліку (в т.ч. з ведення господарської діяльності, угоди (договори) тощо) ФГ «Волков В.В.» за період з 09 лютого 2016 року по 16 грудня 2019 року, зокрема, але не виключно, первинних бухгалтерських документів, документів з обліку доходів і витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), регістрів бухгалтерського обліку, головних книг та інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків та зборів, обліком доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, документації з ведення господарської діяльності, оригіналів угод (договорів) позивачем не надано, а заявлені вимоги про витребування документації не конкретизовані щодо їх кількості, змісту та реквізитів.
Крім того, заявником не підтверджено факт неправомірного заволодіння цим майном, що є обов`язковою умовою для застосування до спірних правовідносин статті 358 ЦК України, яка передбачає витребування майна від особи, яка володіє майном без законних підстав.
Згідно з ч. ч. 1-2, 8 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Клопотання позивача про доручення до матеріалів справи доказів, подане разом з апеляційної скаргою, судом не може бути задоволено, з огляду на те, що вказані докази до суду першої інстанції у встановленому статтею 83 ЦПК України порядку не надавались, а зазначені ФГ «Зернопродукт» причини неподання їх до суду першої інстанції не є поважними, тому суд оцінку вказаним доказам не надає.
Установивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами факту незаконного заволодіння та утримання позивачем індивідуально визначеного майна кооперативу, суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, з дотриманням процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 760/21787/16-ц (провадження № 61-41198св18).
Ураховуючи те, що під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
Твердження позивача в апеляційні скарзі про те, що в даному судовому спорі не йшла мова про пропажу або знищення документації, спостовується змістом позовної заяви, з якої вбачається, що ФГ «Зернопродукт» просить зобов`язати відповідача повернути документи, які на його думку зберігаються у нього безпідставно.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів, не доводить факт знаходження документів особисто у відповідача після припинення його повноважень, як голови господарства.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції без жодного мотивування критично оцінив надані господарством докази запрошення відповідача на засідання комісії, повідомлення (вимогу) про передання документації, протокол засідання від 15 червня 2020 року, адже судом першої інстанції було надано обґрунтовану та вмотивовану оцінку вказаним доказам в контексті недоведеності позовних вимог.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що тим же складом суду першої інстанції розглядається ще дві цивільні справи пов`язані учасниками судового розгляду та періодом вчинення керівництва ФГ «Волков В.В.» Васільєвим О.О. № 387/581/20 та № 387/431/20, у яких  ОСОБА_1  подаються письмові докази, які саме входять до складу первинної документації ФГ «Волков В.В.», адже за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства визначеного ч. 1 ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, однак, звертаючись до суду, позивач на вказані обставини не посилався, як на підставу позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 травня 2021 року у справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) зазначила, «що з огляду на суб`єктний склад та зміст правовідносин спір між юридичною особою та фізичною особою - колишнім генеральним директором (виконавчим органом) щодо нездійснення повноважень як посадової особи і після припинення повноважень генерального директора цього товариства виник з корпоративних відносин.
Ураховуючи, що позивачем заявлено вимоги про повернення колишнім директором підприємства установчих, бухгалтерських та інших документів щодо діяльності та управління господарською організацією, і такі вимоги безпосередньо пов`язані з можливістю здійснення керівництва товариством, а самим товариством - можливістю ведення господарської діяльності, цей спір виник з корпоративних відносин та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.»
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Добровеличківського районного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 387/603/20, що переглядається, відмовлено у відкритті провадження, в зв`язку з тим, що дана справи підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (а.с. 34-35).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ФГ «Волков В.В.» задоволено, ухвалу районного суду від 25 серпня 2020 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження (а.с. 72-73).
Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. 
Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. «Голдерпроти Об`єднаного Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. «Беллет проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року, Серія A,№ 333-Б, ст. 42, п. 36).
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.
Оскільки ухвалою Добровеличківського районного суду від 25 серпня 2020 року було відмовлено у відкритті провадження, в зв`язку з тим, що дана справи підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (а.с. 34-35), а постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ФГ «Волков В.В.» задоволено, ухвалу районного суду від 25 серпня 2020 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 72-73) і постанова апеляційного суду не оскажувалася та є чинною, суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ФГ «Зернопродукт» доступу до правосуддя, розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо заявленого у відзиві на апеляційну скаргу клопотання представника відповідача про стягнення з позивача на свою користь судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
За змістом пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження розміру понесених витрат представником відповідача адвокатом Глазковим А.С. надано: ордер серії ВА № 1007547 від 05.04.2021 (а.с. 202), договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 67 від 27 квітня 2020 року (а.с. 203-206), акт наданих послуг № 1 до Договору № 67 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27.04.2021 (207).
Враховуючи, що апеляційна скарга ФГ «Зернопродукт» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року без змін, а також складність справи, витрачений час та обсяг виконаних адвокатом робіт і послуг, надані представником відповідача докази понесення витрат, заява представника ОСОБА_1 адвоката Глазкова А.С. про стягнення понесених відповідачем судових витрат підлягає задоволенню, зокрема, з ФГ «Зернопродукт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Зернопродукт» залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020  року без змін.
       Стягнути з Фермерського господарства «Зернопродукт» (код ЄДРЮО 37286972) на користь ОСОБА_1 (РНКОКПП НОМЕР_1 ) 10 000 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 31.05.2021.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 

Судді                                                                  А. М. Головань
                                                                                                        О. Л. Карпенко