Постанова 
Іменем України                                  
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 711/8704/19
 
провадження № 61-273св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),              Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -Приватне акціонерне товариство «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій»,
третя особа - профспілковий комітет Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» на постанову Черкаського апеляційного суду                                      від 24 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І.,                            Вініченка Б. Б., Новікова О. М.
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПрАТ «Черкаське ОПАС»), третя особа - профспілковий комітет ПрАТ «Черкаське ОПАС», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2011 року він був прийнятий на роботу у ВАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», правонаступником якого є ПрАТ «Черкаське ОПАС», на посаду контролера пасажирського транспорту, а 02 березня 2015 року переведений на посаду начальника Черкаської автостанції № 1.
Працюючи на посаді начальника автостанції, він у 2018 році закінчив Приватний вищий навчальний заклад «Європейський Університет» та отримав вищу освіту за спеціальністю менеджмент і спеціалізацією менеджмент організацій і адміністрування.
Наказом ПрАТ «Черкаське ОПАС» від 04 жовтня 2019 року № 169-к його було звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.
Вважав що його звільнення відбулося незаконно.
17 липня 2019 року його було ознайомлено з наказом № 158 про скорочення штату працівників, з яким він не був згідний, оскільки ніяких змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не відбувалось. Навпаки, до видання цього наказу, наприкінці 2018 року, була прийнята на роботу як 1-й заступник директора - Сен-Клер Н. В., а в подальшому, після видання наказу                                     від 17 липня 2019 року № 158 приймались на роботу нові працівники. Отже, на підприємстві законних підстав для скорочення чисельності або штату працівників не було.
При його звільненні адміністрація підприємства не виконала вимог трудового законодавства про зайнятість населення (стаття 49-4 КЗпП України) щодо завчасного повідомлення професійних спілок про скорочення чисельності або штату працівників.
У порушення вимог статті 49-2 КЗпП України адміністрація підприємства не запропонувала йому іншу роботу на підприємстві, яка б відповідала його кваліфікації. Одночасно, у порушення вимог цієї статті не було враховано його переважне право на залишення на роботі, оскільки він безперервно, більше 8 років працював на підприємстві.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Черкаське ОПАС» від 04 жовтня 2019 року №169-к про його звільнення з посади начальника Черкаської автостанції № 1                                 ПрАТ «Черкаське ОПАС» та поновити на попередній роботі; стягнути                                   з ПрАТ «Черкаське ОПАС» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 жовтня 2019 року до дня поновлення на попередній роботі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 вересня              2020 року у складі судді Кондрацької Н. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПрАТ «Черкаське ОПАС» належно виконало вимоги частини другої статті 40, частини третьої                                 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, оскільки запропонувало йому наявну на підприємстві роботу, яка відповідала його професії та спеціальності, але він відмовився від переведення на посаду контролера перонного. При цьому, позивач з повідомленням про заплановане вивільнення та пропозицією на переведення на посаду контролера перонного ознайомився без будь-яких зауважень та заперечень.
Оскільки скоротилася одна посада, яку займав позивач, його твердження про порушення переважного права залишитися на роботі, є безпідставним.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 вересня              2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ від 04 жовтня 2019 року № 169-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Черкаської автостанції № 1                  ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Черкаської автостанції № 1              ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій».
Стягнуто з ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі   77 301,84 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять письмової згоди позивача щодо переведення його на посаду контролера перонного. Також, відсутні докази, які свідчать про те, що у період з 22 липня 2019 року до 04 жовтня 2019 року ПрАТ «Черкаське ОПАС» пропонувало ОСОБА_3 інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом зазначеного періоду, окрім контролера перонного.           У той же час у заявах по суті справи відповідач не заперечує, що у вищевказаний період на підприємстві були наявні й інші вакантні посади, однак він не повідомляв про них позивача, вважаючи що вони не відповідають його кваліфікації та освіті.
Крім того, апеляційний суд вважав, що у порушення вимог статті 42 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було розглянуто питання щодо його переважного права залишитися на роботі.
Апеляційний суд зазначив, що зміна організаційної структури                               ПрАТ «Черкаське ОПАС» не впливає на висновки суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду,                   ПрАТ «Черкаське ОПАС», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2020 року.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачу не було запропоновано вакантних посад, оскільки йому така посада була запропонована, яка відповідала його освіті та кваліфікації, а саме посада контролера перонного. При цьому,  ОСОБА_1 у відповідному повідомленні вказав, що він не заперечує проти переведення його на нову посаду.
Також, зауважує на тому, що станом на 22 липня 2019 року на підприємстві не було інших вакантних посад, які б відповідали освіті, кваліфікації та досвіду позивача, як не відповідали вказаним критеріям і посади, які з`являлися на підприємстві до дня розірвання з ОСОБА_1 трудового договору.
Посилання апеляційного суду на порушення переважного права позивача залишитися на роботі, передбаченого положенням статті 42 КЗпП України, є помилковим, оскільки скорочувалася одна посада начальника Черкаської автобусної станції № 1, яку і займав позивач, а інших працівників, які б займали аналогічні посади чи виконували б таку ж роботу на Черкаській автобусній станції № 1 не було.
Апеляційний суд не звернув уваги на те, що у ПрАТ «Черкаське ОПАС» відбулася зміна в організаційній структурі підприємства й були створені нові кущі автостанцій.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляду справи, ухваливши законне та обґрунтоване судове рішення, тому просить залишити його без змін, а касаційну скаргу ПрАТ «Черкаське ОПАС» - без задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
11 лютого 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Наказом від 10 вересня 2011 року №101к ОСОБА_1 прийнятий на посаду контролера пасажирського транспорту ВАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій».
 
Відповідно до протоколу від 29 березня 2012 року № 14 ВАТ «Черкаси ОПАС» перетворено у ПАТ «Черкаси ОПАС» на підставі зборів акціонерів.
 
Наказом від 26 червня 2015 року № 20к ОСОБА_1 переведений на посаду начальника Черкаської автостанції № 1 ПАТ «Черкаси ОПАС».
 
Відповідно до протоколу від 27 квітня 2017 року № 0427 ПАТ «Черкаси ОПАС» перетворено у ПрАТ «Черкаси ОПАС» на підставі зборів акціонерів.
 
Згідно із протоколом від 01 липня 2019 року № 01-07/19 наглядова рада             ПрАТ «Черкаське ОПАС» ухвалила у встановленому законом порядку розробити, затвердити та ввести в дію сучасну, ефективну організаційну структуру товариства, яка б забезпечувала раціональний розподіл обов`язків між працівниками та оптимізацію організаційно-управлінської діяльності структурних підрозділів.
 
02 липня 2019 року за підписом виконувача обов`язків директора                            ПрАТ «Черкаси ОПАС» ОСОБА_4 винесено наказ № 153 «Про введення в дію організаційної структури ПрАТ «Черкаси ОПАС», із наступними змінами внесеними наказом від 13 серпня 2019 року № 173.
 
Згідно з вказаними вище наказами, з метою забезпечення високої дієвості та ефективності діяльності товариства, затверджена та введена в дію                                з 05 жовтня 2019 нова організаційна структура ПрАТ «Черкаси ОПАС».
 
Відповідно до пункту 2 наказу від 02 липня 2019 року № 153 було створено кущі автостанцій, до складу яких підпорядковувались автобусні станції. Структурний підрозділ, у якому працював ОСОБА_1 , а саме Черкаська АС-1, був запланований до підпорядкування Черкаському кущу, після внесення змін наказом від 13 серпня 2019 року № 173 - Чигиринському кущу, до якого входять: Черкаська АС-1, Черкаська АС- 2, Черкаська АС-3, Іракліївська АС, Чигиринська АС.
 
Згідно з пунктом 4 наказу від 02 липня 2019 року № 153 начальнику відділу кадрової та правової роботи доручено забезпечити відповідно до вимог чинного законодавства приведення штатного розпису у відповідність із затвердженою організаційною структурою.
 
03 липня 2019 року ПрАТ «Черкаси ОПАС» направлено до профспілкового комітету товариства подання про скорочення чисельності штату працівників, та введення в дію нової організаційної структури підприємства.
 
Протоколом від 10 липня 2019 року № 14 первинною профспілковою організацією надано згоду щодо скорочення штатної чисельності та введення в дію нової організаційної структури підприємства з 05 жовтня        2019 року.
 
Наказом від 17 липня 2019 року № 158 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату» за підписом директора ПрАТ «Черкаси ОПАС» Гончарова В. М., з яким позивач особисто ознайомлений, визначено скорочення з 04 жовтня 2019 року посад з виключенням їх зі штатного розпису товариства, де, у тому числі, у пункті 1 зазначена посада начальника Черкаської автобусної станції у кількості 1 штатна одиниця, яку займав          ОСОБА_1 .
 
Наказом від 22 липня 2019 року № 160 «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» за підписом директора                          ПрАТ «Черкаси ОПАС» Гончарова В. М., де у пункті 1.1. зазначений і позивач, зобов`язано інспектора з кадрів підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення працівників. Вручити працівникам, які підлягають звільненню, повідомлення про наступне вивільнення у строк до 25 липня 2019 року, а у випадку, якщо протягом двох місяців з моменту повідомлення працівників, у товаристві з`являться вакансії, то запропонувати їм роботу на цих посадах.
 
22 липня 2019 року позивачу під особистий підпис вручено повідомлення                 № 2 про заплановане вивільнення, згідно з яким ОСОБА_1 був попереджений про звільнення з посади начальника Черкаської АС-1 з 04 жовтня 2019 року та одночасно йому було запропоновано переведення на посаду контролера перонного. При цьому, будь-яких зауважень та заперечень від ОСОБА_1 не надійшло.
 
Згідно з актом від 04 жовтня 2019 року за підписами працівників                             ПрАТ «Черкаси ОПАС», ОСОБА_1 відмовився від переведення на запропоновану раніше вакантну посаду контролера перонного, у тому числі від написання заяви про переведення на зазначену посаду (том 1, а. с. 64).
 
Наказом ПрАТ «Черкаси ОПАС» від 04 жовтня 2019 року № 169-к ОСОБА_1 був звільнений з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

 

2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України                      від 01 липня 2015 року у справі № 6-481цс15, постановах Верховного Суду             від 09 серпня 2019 року у справі № 753/5149/17, від 29 жовтня 2020 року у справі № 727/827/18, від 05 листопада 2020 року у справі № 669/1222/19-ц та від 23 грудня 2020 року у справі № 285/4227/18, що передбачено пунктом                    1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга ПрАТ «Черкаське ОПАС»підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідає.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Положеннями статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 
 
У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі                                 № 6-40цс15 суд дійшов висновку, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
Частиною першою статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
 
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
 
Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Встановивши, що при звільненні  ОСОБА_1  ПрАТ «Черкаси ОПАС» були дотримані усі вказані вище норми трудового законодавства, а саме: посада, яку займав позивач була скорочена; його було попереджено про наступне вивільнення більш ніж за два місяці; відповідач пропонував  ОСОБА_1 іншу посаду, яка відповідала його освіті, кваліфікації та досвіду,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог останнього та правильно відмовив у задоволенні позову.
При цьому, районний суд правильно врахував, що скорочувалася посада начальника Черкаської автобусної станції № 1, яку і займав позивач, а інших працівників, які б займали аналогічні посади чи виконували б таку ж роботу на Черкаській автобусній станції № 1 не було, тому переважне право позивача на залишення на роботі не порушено, оскільки відсутні особи відносно яких мала б визначатися переваги, передбачені положеннями статті 42 КЗпП України.
 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та вказуючи, що у період з 22 липня 2019 року до 04 жовтня 2019 року                                  ПрАТ «Черкаське ОПАС» не пропонувало ОСОБА_3 інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом зазначеного періоду, не врахував, що останньому було запропоновано саме ту посаду, яка відповідала його освіті, кваліфікації та досвіду, що відповідає положенням статті 49-2 КЗпП України. При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що запропонована позивачу посада була єдиною, яка відповідала наведеним критеріям.
 
При цьому, сам ОСОБА_3 , ознайомившись з повідомленням про заплановане вивільнення, в якому йому, зокрема, було запропоновано переведення на посаду контролера перонного, вказав, що зауважень та заперечень не має (том 1, а. с. 57).
 
Вказуючи, що ПрАТ «Черкаське ОПАС» не було розглянуто переважне право ОСОБА_3 залишитися на роботі при скороченні, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки встановленим судом першої інстанції обставинам, а саме тій, що скорочувалася одна посада начальника Черкаської автобусної станції № 1, яку і займав позивач та інших працівників, які б займали аналогічні посади чи виконували б таку ж роботу на Черкаській автобусній станції № 1 не було.
 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей             263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки його звільнення було проведено ПрАТ «Черкаське ОПАС» відповідно до вимог КЗпП України, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду. 
Крім того, на підставі припущення зазначивши, що відповідач не запропонував позивачу інші посади, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у ПрАТ «Черкаське ОПАС» відбулася зміна в організації структури підприємства, створені нові кущі автостанцій, що призвело до зміни в організації виробництва і праці.
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).
 
Відповідно до положення підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, зокрема, із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Ставка, що підлягала сплаті при поданні касаційної скарги складала                  3 082,84 грн, у тому числі за вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі 1 536,8 грн і за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 1 546,04 грн.
 
При цьому,  ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі (пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»).
 
Враховуючи наведене, оскільки при поданні касаційної скарги                                  ПрАТ «Черкаське ОПАС» було сплачено судовий збір у достатньому розмірі, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, то з  ОСОБА_1 на користь заявника підлягає стягненню 1 546,04 грн витрат по сплаті судового збору, а решту - 1 536,8 грн, слід компенсувати ПрАТ «Черкаське ОПАС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки Верховний Суд задовольняє касаційну скаргу останнього, скасовує постанову апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 було відмовлено.
 
Крім того, оскільки судами попередніх інстанцій не було вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за які він не був звільнений від сплати судового збору, то з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 773,02 грн та за подання апеляційної                скарги - 1 159,53 грн, а всього 1 932,55 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» задовольнити.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року скасувати.
 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 вересня                  2020 року залишити в силі.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» (код ЄДРПОУ 22804012) судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі                   1 546 (тисячу п`ятсот сорок шість) гривень 04 (чотири) копійки.
Судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 536,8 грн(тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок компенсувати Приватному акціонерному товариству «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 773,02 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 159,53 грн, а всього 1 932 (тисячу дев`ятсот тридцять дві) гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк