УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12382/16-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 47    Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів: Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю представників сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М.
у цивільній справі №295/12382/16-ц за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, треті особи  -  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування державного акту про право власності на землю,- 

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовної заяви просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №347 від 22.06.1995 року у частині надання додаткової земельної ділянки у користування та передачі у приватну власність  ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0363 га. за адресою:  АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0363 га. за адресою:  АДРЕСА_1 , виданий 15.08.1995 року на ім`я  ОСОБА_7 та скасувати його державну реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1400; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області внести до Національної кадастрової системи запис щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1810136300:09:003:0038 площею 0,1 га, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , про скасування державної реєстрації розміру частки  ОСОБА_2 в 363/1000 частин в спільній власності на цю земельну ділянку та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування поданого позову зазначала, що їй на праві власності належить 77/300 ідеальних частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 09.04.2003 року. Іншими співвласниками даного домоволодіння є треті особи у справі - ОСОБА_4 з ідеальною часткою в розмірі 23/100, ОСОБА_3 з часткою в розмірі 23/100, ОСОБА_5 , якому належить 77/300 частин та відповідач ОСОБА_2 - 77/600 частин. Під час оформлення документів для користування земельною ділянкою було з`ясовано, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №347 від 22.06.1995 року було надано ОСОБА_7 земельну ділянку у користування та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0363 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаного рішення ОСОБА_7 було оформлено та видано 15.08.1995 року Державний акт серії І-ЖТ №045901 на право власності на земельну ділянку площею 0,0363 га за адресою: АДРЕСА_1 . Також було з`ясовано, що за цілим домоволодінням за вищевказаною адресою рішенням Житомирської міської ради від 02.11.1954 року за №834 було закріплено земельну ділянку площею 0,054 га, тобто всього 540 кв.м. На думку позивача, ОСОБА_7 за життя було видано Державний акт на право власності на землю на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 22.06.1995 року за №347 з порушенням ст.6,17,22,30,42,57,67, Земельного кодексу України. Крім того позивач вважав, що рішення Житомирської міської ради №347 від 22.06.1995 року не відповідає вимогам чинного законодавства на момент його винесення, оскільки йому не передувало надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо формування нової земельної ділянки.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема вказує, що судом не було надано оцінки тим фактам, що Виконавчий комітет Житомирської міської ради не замовляв землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Вважає, що судом не надано юридичної оцінки оскаржуваному державному акту в контексті співмірності та пропорційності часток співвласників в домоволодінні, площі земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням та відсутності погодження всіх співвласників домоволодіння меж спірної земельної ділянки. Тому, на думку апелянта, судом порушено норми ст.42 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, що діяли на час виготовлення спірного акту про право власності на земельну ділянку. Виділення земельної ділянки відповідачем проведено без дотримання пропорційності щодо часток співвласників в домоволодінні, яке перебуває в спільній частковій власності без розподілу часток співвласників домоволодіння в натурі, що позбавляє можливості визначити окремо одному із співвласників місцезнаходження частини земельної ділянки без попереднього письмового погодження такого виділу іншими співвласниками. Крім того вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення строку позовної давності з боку позивача та обґрунтованість заяви представника відповідача з цього приводу. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 17.02.1995 року ОСОБА_7 звернувся до голови виконкому Житомирської міської ради із заявою про надання у приватну власність земельної ділянки при домоволодінні, якою він користується у порядку спадкування з 1985 року та згідно технічного паспорта інвентаризаційної справи. Також 04.04.1995 року ОСОБА_7 була подана заява до виконкому Житомирської міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.93,95).
22.06.1995 року виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення №347 про надання земельних ділянок громадянам у користування та передачу у приватну власність, яким ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину №4441 від 20.12.1994 року надано земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0013 га. Додатково надано земельну ділянку площею 0,0350 га. Загальний розмір земельної ділянки, що передається у приватну власність – 0,0363 га. (т.1 а.с.9-10).
На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №347 від 22.06.1995 року, ОСОБА_7 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0363 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11).
03.11.1995 року між ОСОБА_7 та його братом ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 прийняв у дар від ОСОБА_7 77/600 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 363 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.93). Зазначений договір є чинним.
Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.92).
Відповідно до довідки Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації №150-А-4908 від 06.03.1998 року, право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_8 – 10/100 ід.ч., ОСОБА_9 – 47/300 ід.ч., ОСОБА_10 – 77/300 ід.ч., ОСОБА_11 – 23/100 ід.ч., ОСОБА_2 – 77/600 ід.ч., ОСОБА_12 – 77/600 ід.ч. (т.1 а.с.17).
Згідно листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради №25/Ж-5774 від 01.10.1998 року, рішенням міськвиконкому 22.06.1995 року №347 гр. ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0363 га, що розташована по АДРЕСА_1 . Приватизація земельної ділянки проведена згідно фактичного землекористування, яке склалося на протязі багатьох років на підставі заяви ОСОБА_13 , рекомендацій депутата 10 виборчого округу ОСОБА_14 та матеріалів, що підтверджують розмір земельної ділянки (т.1 а.с.18).
09.04.2003 року між ОСОБА_8 , який діяв від свого імені та імені ОСОБА_9 , та ОСОБА_15 укладено договір дарування частини житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували, а ОСОБА_15 прийняла у дар 77/300 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13-14).
Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові, ОСОБА_15 змінила прізвище на « ОСОБА_16 ». (т.1 а.с.21).
Згідно довідки КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради №150-А-4908 від 15.11.2008 року, ідеальні частки співвласників на житловий будинок АДРЕСА_1 , виходячи з первинної реєстрації права власності, складають: ОСОБА_15 – 77/300 ід.ч., ОСОБА_17 – 77/300 ід.ч., ОСОБА_11 , 23/100 ід.ч., ОСОБА_2 – 77/600 ід.ч., ОСОБА_12 – 77/600 ід.ч.(т.1 а.с.17).
У 2016 році за замовленням ОСОБА_2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_18 виготовлено технічну документацію землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,1000 га., гр. ОСОБА_7 , частка у спільній власності якого складає 363/1000, розташовану у АДРЕСА_1 , кадастровий №1810136300:09:003:0038 (т.1 а.с.214-248).
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 13.09.2016 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за: ОСОБА_4 – 23/100 ід.ч.; ОСОБА_2 – 77/600 ід.ч.; ОСОБА_15 – 77/300 ід.ч.; ОСОБА_3 – 23/100 ід.ч.; ОСОБА_6 – 77/600 ід.ч.; ОСОБА_5 – 77/300 ід.ч. (т.1 а.с.19-20).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 09.03.2017 року щодо земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:09:003:0038 площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 , якому на праві спільної частково власності належить 363/1000 частки земельної ділянки (т.1 а.с.46-49).
Станом на момент виникнення спірних правовідносин, була чинною редакція Цивільного кодексу УРСР, 1963 року (далі – ЦК УРСР, 1963 року).
Згідно ст.112 ЦК УРСР, 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Відповідно до ст.113 ЦК УРСР, 1963 року володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди — спір вирішується судом.
Згідно Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, № 561-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для, зокрема, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).
Відповідно до ст.17 ЗК України в редакції 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.
Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.
Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення.
Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.
До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу.
Відповідно до ст.19 ЗК України в редакції 1990 року сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.
Міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України в редакції 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Згідно ст.23 ЗК України в редакції 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Згідно частин 1,2 ст.30 ЗК України в редакції 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.
За положеннями ст.42 ЗК України в редакції 1990 року використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначається співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.
Згідно п.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року № 28, роботи по складанню державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею виконуються в такому порядку: підготовчі роботи; встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); складання плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Обгрунтовуючи заявлені в цій справі вимоги, позивач посилався на те, що Державний акт на право власності на землю на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 22.06.1995 року за №347 виданий з порушенням ст.6,17,22,30,42,57,67 Земельного кодексу України. Також позивач вважав, що рішення Житомирської міської ради №347 від 22.06.1995 року не відповідає вимогам чинного законодавства на момент його винесення, оскільки йому не передувало надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо формування нової земельної ділянки.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно вважав, що із заявлених підстав позов задоволенню не підлягає.
При цьому судом враховано, що згідно з ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.5 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі викладеного, оцінивши обставини справи, суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів, які вказують, що на час ухвалення оскаржуваного рішення виконавчим комітетом Житомирської міської ради було порушено порядок його прийняття або прийнято без достатніх для цього підстав.
Доводи позивача ґрунтується лише на листі від 05.07.2012 року № 25/8-4058(а.с.12), що не може вважатись безумовним доказом порушення прав позивача. Зокрема Лист, на який посилається позивач, вказує лише на ту обставину, що станом на 05.07.2012 року саме в технічній документації відсутні певні документи. Однак вказане твердження не вказує на те, що на час прийняття рішення Виконавчим комітетом Житомирської міської ради такі документи не надавались чи були відсутні. 
Не підлягає також до задоволення вимога про скасування державного акта на земельну ділянку та скасування державної реєстрації в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1400, оскільки позивачем не доведено наявність порушень при підготовці та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, його реєстрацію та укладання договору оренди.
Крім того, право позивачки на користування спільною земельною ділянкою є похідним від права попереднього користувача, у якого вона придбала частину домоволодіння (т.1 а.с.13,14).
Попередні співвласники ОСОБА_19 в період з 1995 по 2003 рік законність приватизації не оспорювали а отже, погоджувався із правомірністю її проведення.
Також у цій справі не оспорюється правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку. Разом з тим, нотаріально посвідчений договір дарування від 03.11.1995 року, за яким відповідач набув цю земельну ділянку, є чинним.
За наведених обставин підстав для визнання неправомірним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №347 від 22.06.1995 року щодо надання земельної ділянки у користування та передачі її у приватну власність ОСОБА_7 , а також визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_7 та скасування його державної реєстрації не було.
У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції по суті спору є законним і обгрунтованим. 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Разом з тим, дійшовши висновку про безпідставність заявлених по суті спору вимог позивачки, суд помилково послався на застосування також і позовної давності, оскільки позовна давність може бути застосована до обгрунтованих по суті вимог.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає необхідним змінити оскаржуване рішення та виключити із мотивувальної частини рішення висновки щодо застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2020 року змінити.
Виключити із мотивувальної частини рішення висновки щодо застосування позовної давності.
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий:                 Судді:

Повний текст постанови складений 26.04.2021 року.