Постанова
Іменем України
 
13 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 457/356/16-ц
провадження № 61-6206св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко Анжела Дмитрівна, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П., 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування за законом після смерті матері  ОСОБА_3 та визнання права на спадкування всього спадкового майна.
Позов мотивований тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала з ним за адресою АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 21/50 ідеальної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель та земельної ділянки, на якій вони розташовані. За заявою його рідної сестри - відповідача ОСОБА_2 , 07 грудня 2015 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А. Д. заведено спадкову справу. 01 лютого 2016 року ним також подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Він проживав разом з матір`ю до дня її смерті однією сім`єю, за кошти своєї сім`ї та за кошти, отримані в кредит у Кредитній спілці «Бойківщина» замінив у будинку вікна, вхідні та внутрішні двері, провів зовнішній ремонт будинку, спільно з мамою облаштував кухню, ванну кімнату, туалет. До 17 липня 2001 року його матір ОСОБА_3 була власником цілого будинку. 17 липня 2001 року матір подарувала 29/50 ідеальних частин житлового будинку відповідачу ОСОБА_2 , залишивши за собою 21/50 ідеальних частин будинку. У червні 2015 року у матері виявлено онкологічне захворювання, у зв`язку з чим вона постійно потребувала піклування та моральної підтримки. Під час хвороби спадкодавця відповідач часто їздила до дочки до Львова, а він доглядав хвору матір, опікувався нею, купував ліки. За життя мати хотіла подарувати йому належну їй частину будинку, оформивши на нього договір дарування, однак не змогла цього зробити, тому що всі документи на будинок та Державний акт на землю був у сестри. І покійна мати, і він неодноразово просили відповідача надати їм документи на землю та будинок, однак такі не були надані, що унеможливило укладення матір`ю договору дарування на його користь. Упродовж хвороби мати зазнавала і душевних страждань у зв`язку з поведінкою відповідача. Після смерті матері, без його згоди відповідач забрала всі материні вироби з дорогоцінних металів, зібрані нею гроші на поховання, обідній стіл, телевізор, тюнер. Вона першою у грудні 2015 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, вимагає, щоб він віддав їй велику кімнату, де фактично проживає його сім`я, кухню, ванну, туалет, всі проведені ним комунікації. Таким чином, ставить його у невигідне становище, намагаючись збільшити розмір своєї частки. 
Вважає, що відповідача ОСОБА_2 , спадкоємця першої черги, слід усунути від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 та визнати за ним право спадкування на все спадкове майно.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 23 вересня 2019 року позов задоволено.
Усунено відповідача ОСОБА_2 , спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом, право на спадкування всього спадкового майна після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн та 275,60 грн судових витрат за заяву про забезпечення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані, оскільки була особою похилого віку, часто хворіла, останні роки не могла сама себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла самостійно пересуватися. Забезпеченням догляду за нею, придбанням ліків та продуктів займався позивач та його дружина. Саме позивач та його дружина здійснювали постійний щоденний догляд за ОСОБА_3 з огляду на наявність у спадкодавця ряду хронічних захворювань, зокрема, гострої анемії, взявши на себе також весь тягар щодо поховання спадкодавця.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 23 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.  
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні належні докази як безпорадного стану спадкодавця, так і ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, тому не вбачається підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання за ним права на спадкування всього спадкового майна.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, з урахуванням уточнення, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, а рішення Трускавецького міського суду від 23 вересня 2019 року залишити в силі. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 1224 ЦК України, не погодився з висновками суду першої інстанції лише з тих мотивів, що в матеріалах справи нібито недостатньо доказів того, що до дня смерті спадкодавець ОСОБА_3 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебувала в безпорадному стані, зверталася за допомогою до відповідача ОСОБА_2 , а та, маючи змогу надавати таку допомогу, ухилялася від її надання. Безпідставно не взято до уваги той факт, що покійна ОСОБА_3 , була особою похилого віку, часто хворіла, останні роки свого життя не могла себе обслуговувати, не могла самостійно пересуватися, потребувала постійної сторонньої допомоги. Згідно статті 1224 ЦК України безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком тяжкою хворобою або каліцтвом. У ОСОБА_3 встановлена тяжка хвороба і не оформлено інвалідність. Оцінюючи докази, зокрема покази свідків, суд апеляційної інстанції порушив принцип рівності сторін (стаття 6 ЦПК України), змагальності, об`єктивності та неупередженості судового розгляду (стаття 12 ЦПК України). Крім того, не застосував практику наведену в постановах Верховного Суду. 
Судом першої інстанції зібрано та досліджено докази того, що відповідач ОСОБА_2 в незаконний спосіб заволоділа і безпідставно утримувала у себе правовстановлюючі документи на частину будинковолодіння, що належить померлій ОСОБА_3 , чим унеможливила останній здійснити волевиявлення щодо розпорядження ним шляхом дарування чи складення заповіту. 
Крім того, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що сам факт звернення ОСОБА_2 до державного органу з метою реєстрації смерті матері ( ОСОБА_3 ) ніяк не може свідчити про її піклування та матеріальне забезпечення матері, а лише є свідченням її корисливих мотивів заволодіння документами та майном. 
Аргументи учасників справи
У липні 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційної інстанції залишити без змін. 
Відзив мотивований тим, що наведена позиція позивача не відповідає ні матеріалам справи, ні показам свідків, оскільки відповідачем долучені до матеріалів справи фіскальні чеки, рахунки, які саме відповідач оплачувала при хворобі матері, що ігнорує позивач та не було взято місцевим судом до уваги, що суперечить вимогам, як Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» так і самій суті доказування в цивільному процесі. Зазначені докази відповідача були належним чином проаналізовані судом апеляційної інстанції, за наслідком чого прийнято законне рішення, оскільки долучені відповідачем докази не були визнані неналежними, недостовірними чи недопустимими, що в повній мірі спростовує позицію позивача. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували безпорадний стан спадкодавця та відсутність з боку відповідача активних дій щодо догляду та необхідного забезпечення покійної матері. Свідчення сімейного лікаря ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Ломакіної О. Я. є недопустимим доказом відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства та як наслідок не можуть слугувати належним обґрунтуванням для прийняття законного рішення. 
У травні 2021 року ОСОБА_1 направив пояснення на відзив ОСОБА_2 щодо касаційної скарги. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
У липні 2020 року матеріали цивільної справи № 457/356/16-ц надійшли до Верховного Суду та 13 липня 2020 року передані судді-доповідачу.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 26 червня 2020 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 907/485/16, від 30 серпня 2019 року у справі № 589/3209/16-ц, від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 727/3905/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 566/909/17, від 29 січня 2020 року у справі № 205/330/17, від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 390/1635/15-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
Фактичні обставини
Суди встановили, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір сторін спору - ОСОБА_3 .
Причиною смерті ОСОБА_3 , яка померла у віці 77 років, зазначено ішемічну хворобу серця.
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, із запитом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області щодо реєстрації смерті ОСОБА_3 зверталася відповідач ОСОБА_2 
07 грудня 2015 року ОСОБА_2 подала до приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А. Д. заяву про прийняття спадщини, на підставі якої після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу № 9/2015, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі.
01 лютого 2016 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки № 2024 від 15 березня 2015 року, виданої ТОВ «ТКО «Комфорт - Сервіс», ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї: дружина - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_3 (до дня смерті була зареєстрована за цією адресою).
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2021 року у справі № 442/8069/17 (провадження № 61-21401св19) зроблено висновок, що «тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції, правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування позивачем не доведено, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребувала допомоги ОСОБА_2 , а остання свідомо ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцю.
В матеріалах справи відсутні належні докази як безпорадного стану спадкодавця, так і ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю.
Аргументи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують. Постанова суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам закону та не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 907/485/16, від 30 серпня 2019 року у справі № 589/3209/16-ц, від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 727/3905/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 566/909/17, від 29 січня 2020 року у справі № 205/330/17, від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 390/1635/15-цна які посилається ОСОБА_1 в касаційній скарзі
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновки Верховного Суду
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18), не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржене судове рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. Ю. Тітов