ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 804/6882/15	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат»
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року (суддя Жукова Є.О., м. Дніпропетровськ, повний текст постанови складений 31.07.2015) у справі № 804/6882/15
за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат»
до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби
про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, - 

встановив:

У червні 2015 року ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило суд скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110010000/2014/00457 від 05.12.2014; визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 110010000/2014/600602/1 від 05.12.2014.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016, в задоволенні позову відмовлено.
Вказані судові рішення мотивовані тим, що під час оформлення митної декларації №110010000/2014/008178 від 05.12.2014 митним органом були встановлені розбіжності у наданих декларантом документах щодо митної вартості імпортованого товару, що стало підставою для застосування митним органом норм ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, а саме – витребування додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості. Проте, у встановлений вказаною нормою строк декларантом не було підтверджено визначену ним за основним методом (ціною договору) митну вартість, внаслідок чого митним органом правомірно було винесено рішення про коригувння митної вартості, а також сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Позивачем була подана касаційна скарга на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016.
Постановою Верховного Суду від 24.12.2020 касаційну скаргу ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» частково задоволено, скасовано ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 у справі 804/6882/15, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою від 22.01.2021 справу прийнято до провадження Третього апеляційного адміністративного суду та призначено її до судового розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що митним органом при митному оформленні декларації №110010000/2014/008178 від 05.12.2014 було безпідставно застосовано норми ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, оскільки заявлена декларантом митна вартість була повністю підтверджена наданими останнім документами, зокрема, контрактом № 14-0157-12 від 28.01.2014 з специфікацією до нього № 7 від 06.10.2014, а також рахунком № 710144 від 09.11.2014 із зазначенням реквізитів контракту, відповідної специфікації, кількості, ціни і вартості товару. Вказані документи повністю підтверджують заявлену декларантом митну вартість, оскільки остання включає лише фактурну вартість товару без врахування додаткових складових. Водночас, скаржником на вимогу митного органу були надані додаткові документи на підтвердження заявленої ним за основним методом митної вартості, яким митним органом було надано поверхневу оцінку, внаслідок чого у декларанта були витребувані додаткові документи, які з урахуванням часу, а також змісту додатково наданих декларантом документів не могли бути надані до митного органу, оскільки не існували. Відповідно, посилання митного органу на безпідставність ненадання вказаних документів, з чим погодився суд першої інстанції є протиправним. Також, скаржник вказав на порушення митним органом при визначенні митної вартості за резервним методом норм ст. 59 Митного кодексу України, оскільки митна вартість була визначена останнім за результатами порівняння імпортованих позивачем товарів з товарами, які не є ідентичними, мають інший склад та вигляд. При цьому, спірне рішення про коригування митної вартості, в порушення норм ст. 64 Митного кодексу України, не містить інформації та джерел, які були використані митним органом при визначенні митної вартості за резервним методом. Окрім цього, скаржник вказав на порушення митним органом при винесенні спірного рішення норм ст. 57 Митного кодексу України, зокрема щодо послідовності застосування другорядних методів визначення митної вартості. Враховуючи зазначене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Митний орган надав пояснення, у яких вказав на ненадання декларантом документів на підтвердження того, що комісійну винагороду, яка відповідно до п.п. «а» п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, є складовою митної вартості, включено до контрактної ціни товару. Також, посилаючись на норми п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган зазначив про ненадання декларантом документів, що містять відомості про вартість транспортування товару, які мали бути надані декларантом незалежно від того, на кого із сторін контракту було покладено транспортні витрати. Враховуючи зазначене, митний орган вказав на наявність підстав для сумніву у повноті підтвердження та врахування декларантом усіх складових митної вартості. Оскільки вказані сумніви не були усунуті наданими декларантом документами, митним органом було застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості на підставі інформації, що містилася у автоматизованій інформаційній базі митного органу щодо ідентичних товарів з коригуванням розбіжностей у фізичних характеристиках таких товарів.

У судовому засіданні 31.03.2021 представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника в порядку письмового провадження.
З огляду на це, враховуючи норми ч. 2 ст. 313 КАС України, справу розглянуто без участі представника відповідача.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами не заперечується, що 28.01.2014 між ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (покупець) та «INVERELL LIMITED» Кіпр (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №14-0157-12, відповідно до умов якого останній продає, а позивач купує товар на умовах поставки: DAP - ПАТ «Дніпропетровський меткомбінат», м. Дніпропетровськ, Україна, відповідно до правил Інкотермс 2010 року - при поставці автомобільним транспортом; DAP - ст. Правда Придніпровської залізниці, Україна, відповідно до правил Інкотермс 2010 року - при поставці залізничним транспортом. Ціна та товар узгоджувались сторонами на умовах поставки DAP відповідно до правил Інкотермс 2010 року. Валюта контракту - дол.США та/або Євро.
Також, 06.10.2014 між ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» та «INVERELL LIMITED» Кіпр був укладений додаток №7 до контракту №14-0157-12 від 28.01.2014, за умовами якого «INVERELL LIMITED» Кіпр повинен був поставити товар, а саме: «шлакоутворюючі брикети». Вартість однієї тони складає - 257 дол. США.
Сторонами не заперечується, що 05.12.2014 позивач звернувся до Дніпропетровської митниці Міндоходів для митного оформлення товару з наданням декларації №110010000/2014/008178 та додав документи: висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №142001600-0653 від 09.09.2013; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №110/2012/0001471 від 29.04.2014; залізничну накладну для внутрішнього сполучення №46971461 від 02.12.2014; залізничну накладну для внутрішнього сполучення №46971479 від 02.12.2014; коносамент (Bill of Lading) №3 від 16.11.2014; вантажну відомість (Cargo Manifest) б/н від 16.11.2014; некласифікований комерційний документ №062Д/2561 від 04.12.2014; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1476 від 16.11.2014; рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця №710144 від 09.11.2014; прейскурант (прас-лист) виробника товару №17328 від 24.11.2014; прейскурант (прас-лист) виробника товару б/н від 24.11.2014; розрахунок ціни (калькуляцію) №1143 від 24.11.2014; рахунок - фактуру (інвойс) №710144 від 09.11.2014; пакувальний лист №1 від 24.11.2014; пакувальний лист б/н від 09.11.2014; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4101), подання якого для митного оформлення не супроводжується №14-0157-12 від 28.01.2014; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаток №7 від 06.10.2014; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів від 11.03.2010; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару - екологічну декларацію №3052 від 18.11.2014; резервну позицію №915 від 26.07.2001; сертифікат про проходження товару форми А №В 0632211 від 09.11.2014; лист №11241 від 24.11.2014; лист №1431 від 13.11.2014; лист б/н від 18.11.2014; сертифікат якості б/н 09.11.2014; службову записку №11-44/557 від 13.09.2013; копію митної декларації країни відправлення №14160400ЕХ091185 від 12.11.2014.
Проте, за результатами розгляду вказаних документів митним органом було встановлено наступне.
Оскільки контракт від 28.01.2014 №14-00157-12 не є прямим, до митного оформлення надано дилерський контракт від 11.03.2010, в якому зазначено про отримання комісії, яку сплачує виробник «Kumas Manyezit Sanayi A.S.», Туреччина продавцю - компанії «INVERELL LIMITED», Кіпр, на умовах FOB у розмірі 3% для розчинів та інших вогнетривких виробів. Надана до митного оформлення калькуляція собівартості від 24.11.2014 №1143, видана виробником «Kumas Manyezit Sanayi A.S.», визначає собівартість шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 120,00 дол.США/т (без урахування звичайного прибутку). При цьому, прайс-лист, складений виробником «Kumas Manyezit Sanayi A.S.», для продажу товару та поставки товару ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» компанією «INVERELL LIMITED» згідно контракту від 11.03.2010 без зазначення дати складання, містить відомості щодо вартості шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 140,00 Дол.США/т на умовах FOB - порт Туреччини.
На підтвердження вартості продажу товару виробником було надано продавцю інвойс від 09.11.2014 №710144 та декларацію країни експорту від 12.11.2014 №14160400ЕХ091185, на підтвердження зазначеного у прайс-листі рівня вартості. Зазначений інвойс не кореспондується за часом складання з калькуляцією собівартості від 24.11.2014 №1143. Крім того, в порушення норм Митного кодексу України відсутній переклад декларації країни експорту від 12.11.2014 №14160400ЕХ091185.
Також, декларантом на підтвердження митної вартості товару, надавався до митного органу зовнішньоекономічний контракт від 28.01.2014 №14-00157-12, який укладений з компанією «INVERELL LIMITED», Кіпр, за яким товар постачається на умовах DAP - Дніпродзержинськ. В підтвердження вартості продажу товару виробником зазначеної у прайс-листі, було надано продавцю інвойс від 09.11.2014 №710144 та декларацію країни експорту від 12.11.2014 №14160400ЕХ091185.
На підтвердження рівня вартості за зовнішньоекономічним контрактом надано прайс-лист продавця компанії «INVERELL LIMITED» від 24.11.2014 №17328, яким було запропоновано для продажу товару шлакоутворюючі брикети марки KUMSLAG PL66 вартістю 182,00 дол.США/т без зазначення умов та способу поставки. При цьому, рахунком від 09.11.2014 №710144, виставленим відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 28.01.2014 №14-0157-12 визначено вартість шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 257,00 Дол.США/т на умовах DAP-Дніпродзержинськ.
В підтвердження транспортної складової декларантом до митного органу надана копія рахунку від 16.11.2014 №1476, що виставлений компанією Realite продавцю - компанії «INVERELL LIMITED», яка містить відомості щодо вартості транспортування FOB - порт Gemlik, Туреччина - DAP - Дніпродзержинськ шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 у кількості 476,900 т на рівні 35767,50 дол.США, що становить 75,00 дол.США/т. За відомостями коносамента від 16.11.2014 №3 фрахт сплачується відповідно до чартер-партії від 20.10.2014, однак відсутні відомості щодо платника зазначеного фрахту.
Згідно залізничних накладних від 02.12.2014 №46971461, №46971479 вартість перевезення територією України від порту призначення до м. Дніпродзержинськ зазначеного вантажу вагою 200,00 т складає 12970,00 грн. (з урахуванням курсу на 02.12.2014 - 4,31 Дол.США/т).
Враховуючи вищевикладене, митним органом було прийнято рішення про витребування додаткових документів, а саме: рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди контракту); якщо рахунок сплачено, - банківських платіжних документі, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інших платіжних доручень та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; виписки з бухгалтерської документації; транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування, - страхових документів, а також документів, що містять відомості про страхування; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість основних складових товарів; перекладу копії митної декларації країни відправлення.
Декларант листом від 05.12.2014 №062Д/2570 повідомив митний орган,  що надати додаткові документи підприємство не має можливості, та вказав, що зазначені у вимогах митного органу документи у відповідності до п.8 ст.55 Митного кодексу України будуть надані у встановлений законом термін.
До того ж, в обґрунтування заявленої ціни декларантом до митного органу був наданий висновок експерта Дніпропетровської ТПП від 08.12.2014 №ГО-5429 на підтвердження того, що ринкова вартість вогнетривких виробів отриманих за контрактом №14-0157-12 від 28.01.2014, специфікація №7 від 06.10.2014 складає: шлакоформуючі брикети KUMSLAG PL66 - 257,00 USD/тн., про що декларанта повідомлено листом від 26.01.2015 № 165/10/04-50-25-2.
Поданий висновок не прийнятий, оскільки досліджується та оцінюється в сукупності з іншими документами, наданими в обґрунтування обраного декларантом методу визначення митної вартості та не може вважатися беззаперечним та переконливим доказом щодо спрямованості виключно доказової бази, наданої позивачем при обранні методу визначення ціни «за ціною контракту».
Враховуючи вказані розбіжності між задекларованою скаржником вартістю товару в митній декларації та визначеною вартістю товару митним органом, ненаданням підтверджуючих ціну товару документів, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 05.12.2014 №110010000/2014/600602/1, відповідно до якого митну вартість скориговано до 750,00 доларів.США за тону, на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням резервного методу (2 г), зокрема, як зазначено у графі 33 рішення від 05.12.2014 №110010000/2014/600602/1, при здійсненні коригування митної вартості за основу взято ціну угоди (1,130 дол.США/кг) ідентичних товарів, митне оформлення яких здійснено за МД від 17.06.2014 №110010000/2014/20862, від 17.07.2014 №110010000/2014/021125.
У зв`язку з прийняттям митницею рішенням про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні товару, про що видано картку відмови від 05.12.2014 №110010000/2014/00487.
Правомірність винесення митним органом вказаних рішень є предметом оскарження у межах цієї адміністративної справи.
При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 246 Митного кодексу України визначено мету митного оформлення, яка полягає у забезпеченні дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
У відповідності до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частиною 2 вказаної норми передбачено, що електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Положеннями статей 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 Митного кодексу України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 зазначеної статті є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зі змісту ч. 3 ст. 53, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митного органу при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53 Кодексу) заборонено.
Зі змісту зауважень митного органу за результатами первинного подання скаржником декларації №110010000/2014/008178 від 05.12.2014 вбачається, що підставою для застосування у спірному випадку митним органом норм ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України є твердження митного органу щодо не включення декларантом до митної вартості товару вартості комісійної винагороди, а також ненадання декларантом документів на підтвердження вартості транспортування товару. Незалежно від того, ким було сплачену вказану вартість.
Вказані обставини також наведені митним органом у письмових поясненнях, що були надані до суду 16.02.2021.
Підпунктом «а» п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.
При цьому, згідно вказаної статті такі витрати (складові митної вартості) підлягають включенню до митної вартості за умови, що вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті покупцем.
Матеріалами справи підтверджено та митним органом не заперечується, що згідно дилерського контракту від 11.03.2010 виробник «Kumas Manyezit Sanayi A.S.» сплачує на адресу продавця - компанії «INVERELL LIMITED», Кіпр, на умовах FOB комісію у розмірі 3% для розчинів та інших вогнетривких виробів (т. 1 а.с. 49-52).
Водночас, положеннями контракту №14-0157-12 від 28.01.2014 сплата ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на адресу компанії «INVERELL LIMITED» будь-якої комісійної винагороди не передбачена.
Отже, норми п.п. «а» п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України у спірному випадку застосуванню не підлягають, оскільки витрати на оплату комісійної винагороди за угодою між декларантом (покупцем) та компанією «INVERELL LIMITED» не передбачені.
Що стосується витрат на транспортування, колегія суддів зазначає, що згідно п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються понесені покупцем витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Згідно п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів
Таким чином, включенню до митної вартості товару вартості послуг транспортування такого товару з необхідністю документального підтвердження таких витрат має місце лише у випадку оплати транспортних послуг покупцем.
При цьому, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо необхідності надання декларантом у будь-якому випадку документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, чинним законодавством України не передбачена. Наведена митним органом у письмових поясненнях редакція п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України не відповідає редакції самого Кодексу.
Проте, у спірному випадку оплата транспортних послуг була здійснена компанією «INVERELL LIMITED», що підтверджено її листами від 24.11.2014 № 11241, від 24.11.2014 № 164, які були надані митному органу при первинному оформленні (т. 1 а.с. 54, 55).
Отже, необхідність підтвердження декларантом у спірному випадку вартості транспортних витрат, як і включення такої вартості до складу митної вартості товару по декларації №110010000/2014/008178 від 05.12.2014 є нормативно необґрунтованою.
Відповідно, твердження митного органу про ненадання документів на підтвердження заявленої декларантом за основним методом митної вартості, яке було підтримано судом першої інстанції, є протиправним, оскільки витрати на оплату комісійної винагороди компанії «INVERELL LIMITED», а також витрати на оплату транспортних послуг у спірному випадку не підлягають включенню до митної вартості.
Також, колегія суддів зазначає про безпідставність посилання митного органу на наявність розбіжностей у наданих декларантом калькуляції собівартості та прайс-листі, оскільки останні не є документами, що підтверджують митну вартість у розумінні ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Крім того, колегія суддів не підтримує позицію митного органу щодо не врахування наданого декларантом висновку Дніпропетровської ТПП від 08.12.2014 №ГО-5429, оскільки до компетенції митних органів при оформленні імпорту товару не входить трактування наданих декларантом документів, які складені відповідними компетентними органами. Окрім цього, факт виникнення сумнівів у митного органу щодо змісту висновку Дніпропетровської ТПП не має жодного відношення до числового визначення заявленої декларантом митної вартості та не є підставою для відмови митним органом у оформленні товару у розумінні ч. 6 ст. 54 Митного Кодексу України.
Також колегія суддів зазначає, що митним органом у письмових поясненнях від 16.02.2021 підтверджено твердження скаржника, що при визначенні митної вартості митним органом було здійснено порівняння імпортованого товару з товаром, який має інший хімічний склад. При цьому, митний орган зазначає, що визначена декларантом митна вартість була скоригована ним з урахуванням вказаних розбіжностей.
Проте, яким чином ці розбіжності були враховані митним органом та як вони вплинули на вартість ціни у грошовому еквіваленті митним органом не зазначено.
Разом із цим, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника щодо відсутності у спірному рішенні про коригування митної вартості обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування, що є порушенням п. 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.
Водночас, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності спірного рішення покладено саме на митний орган.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги.

Пунктами 1, 2 ч. 1 1, 2 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність застосування у спірному випадку норм ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, а також не дослідив обґрунтованість спірного рішення, що призвело до неповного встановлення усіх обставин по справі та в подальшому винесення необґрунтованого рішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь скаржника суми сплаченого ним згідно платіжних доручень № 10252 від 21.05.2015, № 19295 від 02.09.2015, № 211 від 16.02.2016 судового збору у загальній сумі 6   029,10 грн.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» – задовольнити.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року у справі № 804/6882/15 – скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110010000/2014/00457 від 05.12.2014.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 110010000/2014/600602/1 від 05.12.2014.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» суму судового збору у розмірі 6   029,10 (шість тисяч двадцять дев`ять ) гривень десять копійок.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови буде складений 05.04.2021 року.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко