ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
26 травня 2021 року 
м. Харків
Справа № 643/17859/20        
Провадження № 22-ц/818/2648/21
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря – Плахотнікової І.О.
учасники справи:
позивач : ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року, постановлене у складі судді Горбунової Я.М., в залі суду в місті Харків, 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з ОСОБА_2 . 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2016 р. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, подружні відносини між ними припинені, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені з 01.06.2020 р., спільне господарство не ведуть. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що сім`я розпалась, зберігати шлюб немає жодного бажання, можливості та сенсу, примирення між сторонами неможливе. Вважає, що подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить інтересам позивача та відповідача. Вказує, що на підтвердження спільної позиції сторін, щодо неможливості відновлення шлюбних відносин, відповідачем було направлено до суду заяву, в якій було зазначено, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог, але, під час прийняття рішення судом не було враховано той факт, що розірвання шлюбу є спільним бажанням сторін. Виходячи з мотивувальної частини рішення, суд, без врахування бажання сторін вирішив, що шлюбно-сімейні відносини можливо відновити. Відповідно до норм діючого законодавства, суд має можливість надати сторонам строк для примирення, а розгляд справи призупинити, але, і цього строку нам не було надано. Фактично, суд змусив сторін перебувати у шлюбі, хоча і позивачем і відповідачем було надано документи, що підтверджують, що сторони не мають наміру відновлювати стосунки. Наголошує, що у випадку, якщо у суду були питання, які не можливо було вирішити без участі сторін у справі, суд міг зобов`язати сторін з`явитися у судове засідання, але, цього не було зроблено судом. Також, не було встановлено і строку для примирення, якщо у суду були підстави вважати, що шлюбно-сімейні відносини можливо відновити.
ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надано заяву, в якій вона вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя або інтересам їх малолітньої дитини. Суд також бере до уваги про наявність у сторін малолітньої дитини.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.
Судом встановлено, що позивач з 05.03.2016 р. перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 189.
З свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є сторони по справі.
Як зазначає позивач, сімейні відносини з відповідачем погіршились. Вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Виникли непорозуміння, що фактично призвели до припинення шлюбних відносин.
Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем та відповідачем по справі до суду надані заяви, з яких вбачається, що сторони виявили бажання розірвати шлюб.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та  Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України.
Згідно із   ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Статтею 5 Протоколу №7  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.  
Відповідно до ст.ст.105, 110,  112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
З пояснень сторін, наданих в суді апеляційної інстанції встановлено, що з 01 червня 2020 року сторони проживають окремо, сімейні стосунки не підтримують, збереження сім`ї не є можливим.
Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення позивача та відповідача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки сім`я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім`ю не можливо. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з постановленням нового про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 05 березня 2016 року Московським ВДРАЦС Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 189 – розірвати.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        О.Ю. Тичкова 
       
                                                                               О.В. Маміна