Постанова
Іменем  України 
 
21 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 379/1488/18
провадження № 61-21017св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Даценко»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи(письмового провадження) касаційну скаргу Товариства з  обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року в складі судді Потеряйко С. А. та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Журби С. О., Приходька К. П. та  касаційну скаргу Фермерського господарства «Даценко» на постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
У січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» (далі - ТОВ «Інтерагроінвест») звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Даценко» (далі - ФГ «Даценко») та просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 56 від 03 січня 2018  року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Даценко», та визнати поновленим з ТОВ «Інтерагроінвест» договір оренди земельної ділянки № 86, укладений 01  серпня 2012 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським підприємством «Світанок» (далі - СП «Світанок»), на умовах, що викладені в додатковій угоді від 21 березня 2017 року до договору оренди земельної ділянки № 86 від 01 серпня 2012 року, строком на 7 років.
В обґрунтування позову зазначало, що ТОВ «Інтерагроінвест» (правонаступник СП «Світанок») є сільськогосподарським товаровиробником та спеціалізується на вирощуванні сільськогосподарських культур. В господарській діяльності підприємство використовує орендовані земельні ділянки (земельні частки-паї) фізичних осіб.
01 серпня 2012 року між СП «Світанок» та власником земельної ділянки ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки № 86 терміном на 5 років. Предметом зазначеного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 4087 га, розташована в адміністративних межах Калиновецької (раніше Чапаєвської) сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер 3224487700:03:001:0082.
Договір оренди вказаної земельної ділянки зареєстрований 29 грудня 2012 року в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області за № 322440004004376.
Термін дії договору оренди земельної ділянки з урахуванням дати реєстрації договору завершився 29 грудня 2017 року.
СП «Світанок» було добросовісним орендарем земельної ділянки та належним чином виконувало умови договору оренди, вчасно та в повному обсязі проводило виплату орендної плати.
28 березня 2017 року за вх. № 178 до СП «Світанок» надійшла письмова заява ОСОБА_1 від 23 березня 2017 року, в якій вона повідомила про те, що не має наміру продовжувати договір оренди земельної ділянки № 86 на новий строк та просила передати земельну ділянку у її користування.
Відповідно до пункту 3.3. договору оренди після закінчення строку договору, орендар має першочергове право поновлення його на новий строк в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.
Маючи наміри використати своє переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки з орендодавцем ОСОБА_1 , СП «Світанок» 07 квітня 2017 року надіслало на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення з підписаним проектом додаткової угоди від 21 березня 2017 року до договору № 86 оренди земельної ділянки від 01 серпня 2012 року (три примірники), відповідно до умов якої строк оренди пролонгується до 31 грудня 2024 року.
Вказаний лист з проектом додаткової угоди ОСОБА_1 отримала 14 квітня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення.
20 червня 2017 до СП «Світанок» надійшла повторна заява ОСОБА_1 від 24 травня 2017 року, в якій вона просить повернути земельну ділянку у власне користування. Жодних інших звернень або ж письмових повідомлень від ОСОБА_1 на адресу підприємства не надходило.
В листопаді 2018 року ТОВ «Інгерагроінвест» як правонаступник СП «Світанок» отримало з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про те, що 03 січня 2018 року, тобто через кілька днів після закінчення договору оренди з СП «Світанок», ОСОБА_1 уклала новий договір оренди земельної ділянки № 56 (кадастровий номер 3224487700:03:001:0082) з ФГ «Даценко». Право оренди за вказаним договором зареєстроване 12 лютого 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 24852931.
Таким чином, ОСОБА_1 надала СП «Світанок» недостовірну інформацію про свої наміри самостійно використовувати належну їй земельну ділянку, оскільки мала намір укласти договір з іншим орендарем.
Враховуючи наведене, ТОВ «Інтерагроінвест» просило позов задовольнити.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року в задоволенні позову ТОВ «Інтерагроінвест» відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Інтерагроінвест» на користь ФГ «Даценко» витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 32 700 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 надіслала на адресу СП «Світанок» заяви про небажання продовжити з ним правовідносини за договором оренди, орендар у 2017 році повернув земельну ділянку орендодавцю, тому право користування земельною ділянкою за цим договором є припиненим.
Оскільки відповідачі 25 квітня 2019 року уклали договір емфітевзису, предметом якого є спірна земельна ділянка, відсутні правові підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 56 від 03 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Даценко».
Оскільки адвокатами Архипенко О.А. та Петренко Ю.О. була надана професійна правнича допомога ФГ «Даценко», що підтверджується договором про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги, платіжними дорученнями № 78 від 21 лютого 2019 року, № 91 від 25 березня 2019 року, № 101 від 10 квітня 2019 року, № 111 від 29 травня 2019 року, з яких вбачається, що ФГ «Даценко» було сплачено 32 700 грн, з ТОВ «Інтерагроінвест» на користь ФГ «Даценко» підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги у визначеному розмірі. 
Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року скасовано в частині задоволення вимог про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даної вимоги.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної погодився з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, однак дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь ФГ «Даценко».
Зі змісту договору про надання професійної правничої допомоги № 01/12-2018 від 27 листопада 2018 року вбачається, що ФГ «Даценко» (клієнт) доручає, а Адвокатське бюро «Архипенка» приймає на себе зобов`язання надавати адвокатські (юридичні) послуги за замовленням клієнта щодо захисту його прав та інтересів, пов`язаних з участю: зокрема у судах загальної юрисдикції під час розгляду цивільних справ або справ про адміністративні правопорушення. 
Відповідно до пункту 3.1. Договору вартість послуг адвокатського бюро, умови оплати та відшкодування витрат згідно до умов, погоджених сторонами, визначаються у додатках до договору.
Згідно з пунктом 2.1.1 додатку № 3 до договору про надання професійної правничої допомоги № 01/12-2018 від 27 листопада 2018 року, правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками.
Із доданого до справи акту приймання-передачу наданої професійної правничої допомоги до договору № 01/12-2-18 від 14 червня 2019 року вбачається, що він складений на виконання договору про надання професійної правничої допомоги по справі № 379/1418/18 (відповідач ОСОБА_3 , ФГ «Даценко»).
При цьому, представник відповідача не надав акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги у цій справі.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь ФГ «Даценко» суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження надання Адвокатським бюро «Архипенка» професійної правничої допомоги саме по цій справі, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг
У листопаді 2019 року ТОВ «Інтерагроінвест» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати повністю рішенняТаращанського районного суду Київської області від 18 червня 2019 рокута постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції таухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування касаційної скарги зазначало, що суди дійшли помилкового висновку про те, що заяви ОСОБА_1 від 23 березня 2017 року та 24 травня 2017 року, направлені на адресу СП «Світанок», є заявами про відмову в поновленні договору оренди на новий строк, оскільки орендар є первісним ініціатором листа-повідомлення з проектом додаткової угоди № 86/30 від 21 березня 2017 року, а відповідач ОСОБА_1 за наявності заперечень щодо поновлення договору оренди землі мала би направити на адресу СП «Світанок» лист-повідомлення про прийняте рішення (надати відповідь на лист № 86/30 від 21 березня 2017 року).
Відтак висновок судів про те, що після отримання пропозиції орендаря орендодавець двічі подавала позивачу заяви про небажання продовжувати з ним орендні правовідносини є таким,  що не відповідає наявним в матеріалах справи доказам, оскільки відповідач не надавала відповідь на лист-пропозицію позивача.
Дії СП «Світанок» узгоджуються з вимогами частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», що дає право на поновлення договору оренди.
ОСОБА_1 надала СП «Світанок» недостовірну інформацію про свої наміри самостійно використовувати належну їй земельну ділянку, оскільки мала намір укласти договір з іншим орендарем.
У правовідносинах щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» добросовісність орендодавця становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.
Також у листопаді 2019 року ФГ «Даценко» звернулося до Верховного Суду з  касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги і залишити в цій частині в силі рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року.
В обґрунтування касаційної скарги зазначало, що виконуючи умови договору про надання професійної правничої допомоги № 01/12-2018 Адвокатське бюро «Архипенка» виконало юридичні послуги, перелік яких визначений розрахунком витрат на правничу допомогу та актом приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги до договору.
 
Іншими фактами, які свідчать про надання цих послуг є: ухвали Таращанського районного суду Київської області від 19 лютого 2019 року, 04 квітня 2019 року, 15 квітня 2019 року, 05 червня 2019 року, 18 червня 2019 року, згідно з якими адвокати Архипенко О. А. і Петренко Ю. О. приймали участь в судових засіданнях; підготовлені та направлені до суду процесуальні документи - відзив на позовну заяву, клопотання. 
 
Що стосується неналежності акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги, то в суді апеляційної інстанції надавалися пояснення про помилковість написання у ньому інформації про номер справи та відповідачів, оскільки він виготовлявся друкованим способом шляхом переробки з іншого документа.
 
У відзиві на апеляційну скаргу докладно повідомлялося про факт описки а також було заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії акту про виправлення описки від 14 серпня 2019 року, однак апеляційний суд не надав належну оцінку цим обставинам.
Апеляційний суд не взяв до уваги, що крім цієї помилкової інформації в акті вцілому йде мова про надання професійної правничої допомоги ФГ «Даценко» саме у справі № 379/1488/18.
 
Відповідач надав усі інші необхідні документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зокрема договір, платіжні документи та розрахунок витрат.
 
Явна описка в акті приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги не повинна порушувати права ФГ «Даценко» на відшкодування понесених витрат на правову допомогу.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ФГ «Даценко», витребувано її матеріали із суду першої інстанції, а ухвалою від 09 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Інтерагроінвест».
19 травня 2020 року справа № 379/1488/18 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
ТОВ «Інтерагроінвест» направило відзив на касаційну скаргу ФГ «Даценко», в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судові рішення апеляційного суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу - без змін.
 
ОСОБА_1 та ФГ «Даценко» направили відзив на касаційну скаргу ТОВ «Інтерагроінвест», в якому просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                               в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Інтерагроінвест» підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга ФГ «Даценко» підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 01 серпня 2012 СП «Світанок», правонаступником якого є ТОВ «Інтерагроінвест», та ОСОБА_1 уклали договір оренди земельної ділянки № 86 терміном на 5 років. Земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 290313, виданого Таращанською районною державною адміністрацією Київської області 18 жовтня 2011 року, площею 2,4087 га, кадастровий номер 3224487700:03:001:0082, розташована в адміністративних межах Калиновецької (раніше Чапаєвської) сільської ради Таращанського району Київської області та використовувалась СП «Світанок» за цільовим призначенням.
Договір оренди вказаної земельної ділянки зареєстрований 29 грудня 2012 року в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області за № 322440004004376.
08 вересня 2017 року запис про наявність іншого речового права (права оренди) перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису 22305578. Термін дії договору оренди земельної ділянки, з урахуванням дати реєстрації договору, завершився 29 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 3.4 договору оренди земельної ділянки якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.
28 березня 2017 року на адресу СП «Світанок» засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 від 23 березня 2017 року, у якій вона повідомила підприємство про відсутність намірів продовжувати на новий строк договір оренди належної їй земельної ділянки та просила передати останню у її користування. 
СП «Світанок», маючи намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, 07 квітня 2017 року направило на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення з підписаним зі сторони СП «Світанок» проектом додаткової угоди від 21 березня 2017 року до договору № 86 оренди земельної ділянки у трьох примірниках, відповідно до умов якої строк дії договору оренди мав бути пролонгованим до 31 грудня 2024 року. Вказаний лист відповідач отримала 14 квітня 2017 року.
24 травня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернулася до СП «Світанок» із заявою про відсутність намірів продовжувати на новий строк договір оренди, яку ним отримано 20 червня 2017 року. 
Після збору врожаю 2017 року належна ОСОБА_1 земельна ділянка була повернута їй СП «Світанок», що підтверджується протоколом зборів представників агропідприємств від 20 серпня 2017 року та доданими до протоколу списками власників земельних ділянок, яким поверталися земельні ділянки у 2017 році.
У листопаді 2018 року ТОВ «Інтерагроінвест» як правонаступник СП «Світанок» отримало з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про належну ОСОБА_1 земельну ділянку, а саме про те, що 03 січня 2018 року, тобто через декілька днів після закінчення договору з СП «Світанок», ОСОБА_1 уклала з ФГ «Даценко» новий договір № 56 оренди належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 3224487700:03:001:0082.
25 квітня 2019 року ОСОБА_1 уклала з ФГ «Даценко» угоду про розірвання договору оренди землі № 56 від 03 січня 2018 року.
Того ж дня, 25 квітня 2019 року, між ОСОБА_1 та ФГ «Даценко» укладено договір про встановлення права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітезису), державна реєстрація якого здійснена 20 травня 2019 року за № 47039046. Згідно з пунктом 6 вказаного договору строк користування земельною ділянкою встановлений до 31 грудня 2029 року.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Щодо касаційної скарги ТОВ «Інтерагроінвест»
 
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) зазначено, що: «однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17).
Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити».
 
Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.
 
Як свідчить аналіз матеріалів справи, 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 уклала з ФГ «Даценко» угоду про розірвання договору оренди землі № 56 від 03 січня 2018 року, після чого уклала з ФГ «Даценко» договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), тому відсутні правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору.
Вказані обставини свідчать про відсутність порушеного права СП «Світанок», правонаступником якого є  ТОВ «Інтерагроінвест», тому правильними є висновки судів про відмову в задоволенні позову ТОВ «Інтерагроінвест».
 
Щодо касаційної скарги ФГ «Даценко»
Відмовляючи у стягненні витрат за надання професійної правничої допомоги, апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження надання Адвокатським бюро «Архіпенка» професійної правничої допомоги у цій справі.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
 
Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
 
Суди встановили, що зі змісту Договору про надання професійної правничої допомоги № 01/12-2018 від 27 листопада 2018 року вбачається, що ФГ «Даценко» (клієнт) доручає, а Адвокатське бюро «Архипенка» приймає на себе зобов`язання надавати адвокатські (юридичні) послуги за замовленням клієнта щодо захисту його прав та інтересів, пов`язаних з участю: зокрема у судах загальної юрисдикції під час розгляду цивільних справ або справ про адміністративні правопорушення. 
 
Відповідно до п. 3.1. Договору, вартість послуг Адвокатського бюро, умови оплати та відшкодування витрат згідно до умов Договору, погоджені сторонами, визначаються у додатках до Договору.
 
Згідно з додатком № 3 до договору про надання правової допомоги № 01/12-2018 від 27 листопада 2018 року дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги, представництво інтересів клієнта у цивільній справі № 379/1488/18 (відповідачі ОСОБА_1 , ФГ «Даценко»).
 
В матеріалах справи наявні ордери на підтвердження повноважень адвокатів Адвокатського бюро «Архипенка» на надання правової допомоги ФГ «Даценко» в  судах усіх інстанцій.
 
Окрім того, ФГ «Даценко» було документально підтверджено понесені ним витрати на професійну правничу допомогу шляхом надання копій платіжних доручень на загальну суму 32 700 грн (платіжне доручення № 78 від 21 лютого 2019 року на суму 8 400 грн, платіжне доручення № 91 від 25 березня 2019 року на суму 8 100 грн, платіжне доручення № 101 від 10 квітня 2019 року на суму 8 100 грн, платіжне доручення № 111 від 29 травня 2019 року на суму 8 100 грн).
 
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з огляду на зазначення в акті прийому-передачі наданої професійної правничої допомоги до договору № 01/12-2018 неправильного номеру справи та відповідачів у ній, взагалі не надав оцінку  договору про надання правової допомоги, додатку № 3 до вказаного договору, в якому зазначено конкретну справу, в якій Адвокатське бюро «Архипенка» надає правову допомогу ФГ «Даценко», копіям платіжних доручень на підтвердження понесених ФГ «Даценко» витрат на професійну правничу допомогу, а також тій обставині, що адвокати Адвокатського бюро «Архипенка» дійсно приймали участь у даній справі як представники відповідача ФГ «Даценко», відтак виявив надмірний формалізм при вирішенні вказаного питання.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті   і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку в частині питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для її стягнення на користь ФГ «Даценко». 
 
За таких обставин судове рішення апеляційного суду в цій частині не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
В іншій частині оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу Фермерського господарства «Даценко» задовольнити частково.
 
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині залишити без змін.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий	  В. І. Крат	
 	 	
Судді	Н. О. Антоненко   І. О. Дундар   Є. В. Краснощоков	
 	 	
 	М. Ю. Тітов