ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/849/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4308/15-ц Категорія:  	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 травня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
боржник (скаржник) – ОСОБА_1 ,
стягувач – ПАТ КБ «Надра»,
орган ДВС – Придніпровський ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника боржника адвоката Пятіна Є.В. на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2021 (повний текст складено 08.02.2021, суддя в суді першої інстанції Кондрацька Н.М.) у цивільній справі за скаргою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Бобер Д.О. на дії державного виконавця, стягувач - ПАТ КБ «Надра»,

в с т а н о в и в :

у липні 2019 року ОСОБА_1 , діючи через представника, звернувся до суду зі скаргою, якою просив визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Придніпровського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Скрипник Т.В. від 14.07.2017 про відкриття виконавчого провадження та від 16.08.2017 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Придніпровського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Фесенка Ю.М. від 17.05.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; від 21.05.2019 про розшук майна боржника; від 21.05.2019 про арешт коштів боржника; від 05.07.2019 про арешт майна боржника; від 05.07.2019 про опис та арешт майна (коштів) боржника – транспортного засобу PEUGOT 308, сірого кольору кузов № НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .
В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 14.07.2017 Придніпровським ВДВС відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошових коштів в сумі 7114,31 доларів США, по відсоткам 954,47 доларів США, пеню в розмірі 6825,55 грн. та 30 976,00 грн. штрафу. 
16.08.2017 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 21.05.2019 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 21.05.2019 винесено постанову про розшук майна боржника. В той же день винесено постанову про арешт коштів боржника. 05.07.2019 винесено постанову про арешт майна боржника. В той же день винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника та об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. 
Вказані постанови є незаконними, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження винесена за виконавчим листом №711/4308/15-ц Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу, проте стягувачем у вказаному виконавчому провадженні виконавцем визначено ПАТ КБ «ПриватБанк». 
Отже виконавче провадження відкрито щодо неналежного стягувача, що свідчить про незаконність всіх інших рішень ДВС в такому провадженні. 
Крім того, постанови винесені після відкриття виконавчого провадження підлягають до скасування в зв`язку з неповідомленням боржника про відкриття виконавчого провадження, оскільки листування з боржником велося за невірною адресою.
У матеріалах виконавчого провадження відсутні підтвердження повноважень головного державного виконавця Фесенко Ю.М.. Так з 14.07.2017 по 17.05.2019 виконавчі дії проводились старшим державним виконавцем Скрипкою Т.В., а в подальшому - головним державним виконавцем Фесенком Ю.М., проте доручення начальника відділення про передачу виконавчого провадження іншому виконавцю відсутнє.
Матеріали виконавчого провадження не містять інформації про наявність або відсутність у боржника коштів та цінностей, на які можна накласти арешт та в подальшому звернути стягнення, отже накладати арешт на автомобіль за таких обставин буде незаконно.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2021 вказану скаргу відхилено з посиланням на те, що оскаржувані дії та рішення державного виконавця є правомірними, а скаржником протилежного не доведено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник боржника адвокат Пятін Є.В. подав 08.04.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити вимоги скарги. Зазначає на доводи, аналогічні викладеним в його скарзі, адресованій суду першої інстанції (щодо передчасного накладення арешту на автомобіль та невірної вказівки на особу стягувача), а також на те, що суд невірно врахував, факт прийняття до виконання виконавчого провадження виконавцем Фесенком на підставі електронної програми виконавчих проваджень без посилання на відповідну постанову виконавця. Державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії у разі неодержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження – ВС від 07.05.2018 справі №916/1605/15-г.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
При розгляді справи встановлено, що на виконанні у Придніпровському ВДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває виконавчий лист №711/4308/15 Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошових коштів в сумі 7114,31 доларів США, заборгованості по відсоткам в розмірі 954,47 доларів США, заборгованості по пені в розмірі 6825,55 грн. та 30 976,00 грн. штрафу. 
14.07.2017 старшим державним виконавцем Придніпровського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Скрипкою Т.В. відкрито виконавче провадження виконавче провадження №54303259. Цим же державним виконавцем 16.08.2017 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернено стягнення на дохід ОСОБА_2 в ДУ «Черкаська виправна колонія № 62» у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 41698,91 грн.
Крім того, як вбачається з відомостей про рух виконавчого провадження №54303259 від 17.08.2020 вказане виконавче провадження 04.02.2019 було передано державному виконавцю Фесенко Ю.М., яким, в свою чергу, 17.05.2019 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої з ОСОБА_1 здійснено відрахування із доходу, який він отримує у Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській області у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 258641,34 грн. 
Вказані обставини спростовують посилання скаржника в цій справі на відсутність у державного виконавця Фесенка Ю.М. повноважень на вчинення дій у відповідному виконавчому провадженні.
Вказівка в апеляційній скарзі на те, що відомості з електронної системи про рух виконавчого провадження не можуть свідчити про його передачу від одного державного виконавця до іншого має бути відхилена, адже зазначені обставини підтверджуються офіційними даними ДВС (а.с.151-152) з посиланням на реєстрацію в електронній системі обліку виконавчих проваджень.
Далі, державним виконавцем Фесенком Ю.М. 17.05.2019 ним прийнято постанову про оголошення в розшук майна боржника, а саме транспортний засіб легковий автомобіль PEUGOT 308, сірого кольору кузов № НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , оскільки встановлено, що за боржником зареєстровано це майно. 
Цього ж дня (17.05.2019) винесено постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на банківських рахунках та всіх інших відкритих рахунках в межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, 258641,34 грн.
Крім того, оскільки боржником рішення суду не виконується, 05.07.2019 головним державним виконавцем Фесенко Ю.М. винесено постанову про арешт майна боржника та про опис та арешт автомобіля PEUGOT 308, сірого кольору кузов № НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .
Скаржник (боржник) у справі вважає, що вказані рішення державного виконавця є незаконними з підстав, викладених у мотивувальній частині скарги (невірне зазначення особи стягувача у постанові ДВС про відкриття виконавчого провадження; неналежне повідомленням боржника про відкриття виконавчого провадження, відсутність повноважень головного державного виконавця Фесенко Ю.М. у виконавчому провадженні; відсутність даних про недостатність коштів у боржника як передумова арешту його іншого майна).
Надаючи оцінку таким доводам скаржника, апеляційний суд бере до уваги таке.
Згідно ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках. 
Згідно ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі і за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Таким чином державним виконавцем відповідно до вказаного правового регулювання відкрито відповідне виконавче провадження щодо скаржника, проте, у постанові про відкриття виконавчого провадження допущено описку та невірно зазначено особу стягувача - замість ПАТ КБ «Надра» вказано ПАТ «Приватбанк». При цьому, сам стягувач – ПАТ КБ «Надра» не звертався до виконавця чи до суду для виправлення вказаної описки .
При цьому зі змісту положень ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження виправляти допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, помилки, про що виноситься відповідна постанова.
За таких обставин невірна вказівка особи стягувача у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, на чому наголошує скаржник у цій справі, сама по собі не може свідчити про незаконність відповідного процесуального рішення державного виконавця, адже очевидно є опискою (адже всі інші постанови у відповідному виконавчому провадження містять вірне зазначення особи стягувача) та може бути виправлена у визначений законодавством спосіб – шляхом винесення постанови у порядку ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження».
Суд у цій справі вірно відхилив посилання скаржника на те, що державний виконавець не встановив недостатність коштів у боржника як передумови арешту його іншого майна (автомобіля), з урахуванням такого.
Згідно ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Статтею 48 вказаного закону  визначено  порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
При розгляді цієї справи встановлено, що з часу відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено ряд постанов про звернення стягнення  на заробітну плату та інші доходи боржника, про розшук його майна, про арешт коштів та майна боржника, проте ОСОБА_1 не здійснено жодних дій з приводу виконання рішення суду. 
Отже державний виконавець діяв у відповідності до положень ст. ст. 18, 48 ЗУ «Про виконавче провадження», накладаючи арешт на автомобіль боржника, адже інші заходи, вжиті у виконавчому провадженні, не призвели до реального виконання виконавчого листа суду на погашення боргу перед стягувачем.
Крім того, як встановив суд, на час розгляду справи постановою від 13.01.2020 арешт з автомобіля ОСОБА_1 знято та відповідне майно повернуто власнику, що свідчить про неможливість захисту прав учасника виконавчого провадження шляхом скасування рішення державного виконавця, яке вичерпало свою дію, що суперечило б приписам ч.1 ст.451 ЗУ «Про виконавче провадження» про поновлення порушеного права заявника як мету розгляду скарги на дії та рішення виконавця у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.
Далі, скаржник вказує на те, що державним виконавцем порушено вимоги законодавства та не повідомлено його про жодну з винесених постанов, зокрема, і про відкриття виконавчого провадження, оскільки відповідні супровідні листи направлялися виконавцем за адресою: АДРЕСА_1 , за якою він на момент відкриття провадження не проживав, а був зареєстрований за іншою адресою - АДРЕСА_2 . 
Однак з наявних у державного виконавця відомостей, що містилися у виконавчому листі суду на заяві стягувача про початок примусового виконання рішення суду, він не міг знати про інше місце проживання боржника, відповідно, свої процесуальні рішення направляв за відомою йому адресою.
Так відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. 
Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
За обставин цієї справи вбачається, що боржник змів своє місце реєстрації 02.07.2016 року, тобто під час розгляду спору судом першої інстанції. Рішення по справі прийняте 13.10.2016, при цьому доказів того, що відповідач, відповідно до вимог закону – ст.77 ЦПК України (в редакції закону, чинній на час винесення рішення у справі), повідомив суд про зміну свого місця проживання, у справі немає. Відповідно, судом був виданий виконавчий лист з адресою боржника, яка містилася в матеріалах справи. Та лише 08.07.2019 державному виконавцю стала відома нова адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_2 , яка була вказана ОСОБА_1 у заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника у справі на постанову ВС від 07.05.2018 справі №916/1605/15-г з висновком про те, що державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії у разі неодержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, адже за обставин справи, що розглядалася ВС, спір виник у зв`язку із застосуванням до боржника санкцій (стягнення виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а також штрафів) у зв`язку з необізнаністю ДВС про фактичне добровільне виконання рішення суду боржником, який, до того ж, не отримував відомостей про наявність щодо нього відкритого виконавчого провадження.
Такі обставини є відмінними від фактичних обставин цивільної справи, рішення в якій наразі є предметом апеляційного перегляду, адже в даному випадку до боржника не застосовувалися санкції за відсутність добровільного виконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк, що могло обумовлюватися фактом неналежного повідомлення боржника про наявність відповідного виконавчого провадження.
На важливість саме отримання боржником постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження у аспекті необхідної передумови застосування до боржника визначених законодавством санкцій за відсутність добровільного виконання рішення суду вказано ВС у постанові від 31.07.2019 у справі №554/13475/15-ц.
Крім того, відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Отже висновки суду першої інстанції в цій справі по суті вимог скарги боржника є вірними.
Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 447 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.02.2021 у цивільній справі за скаргою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Бобер Д.О. на дії державного виконавця, стягувач - ПАТ КБ «Надра», - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено19.05.2021.

Суддя-доповідач                        

       Судді