ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/15603/19  Номер провадження 22-ц/814/1311/21	Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:     Лобова О.А.,Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В.
учасники справи:
представник відповідача – адвокат Добжанський В.В.
представник третьої особи - Сидоренко О.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року, постановлену суддею Куцин В.М., повний текст ухвали складено  - 23 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Євгенії Анатоліївни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про визнання дій приватного нотаріуса незаконними та протиправними, скасування рішення щодо припинення обтяження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:
У провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Євгенії Анатоліївни про визнання дій приватного нотаріуса незаконними та протиправними, скасування рішення щодо припинення обтяження нерухомого майна, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк».
15 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , заборони відповідачу та суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна, заборони відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження спірним нерухомим майном, заборони відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з передачі спірного нерухомого майна іншим особам, заборони відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації займати спірне нерухоме майно, заборони відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації у будь-який спосіб відчужувати, передавати у користування (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть привести до обтяження та/або відчуження спірного нерухомого майна). 
Заява обґрунтована тим, що відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»» може бути відчужене спірне нерухоме майно, що в свою чергу може ускладнити або взагалі унеможливить виконання рішення суду. 
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову – задоволена частково.
Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58420953109, номер запису про право власності 13880222.
Забезпечено позов шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58420953109, номер запису про право власності 13880222.
В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на час розгляду заяви відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником нежитлового приміщення №1 загальною площею 269, 6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Поліс», тому суд прийшов до висновку за необхідне накласти на спірний об`єкт нерухомості арешт та заборону вчиняти реєстраційні дії щодо нього, що на думку суду дані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами. У застосуванні інших заходів забезпечення позову суд не вбачає необхідності, оскільки заборона користуватися та розпоряджатися спірним нежитловим приміщенням та обмеження відповідача у зайнятті ним спірного приміщення, заборона передачі спірного майна іншим особам та заборона передавати спірне майно у користування буде перешкоджати господарській діяльності власника чи інших третіх осіб, тому в цій частині вимог заяви прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»,посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Звертає увагу, що зміна власника нежитлового приміщення не завадить виконанню рішення суду у разі задоволення позову, так як рішення про припинення обтяження та відновлення арешту на нежитлове приміщення може бути виконано незалежно від того, хто буде власником нежитлового приміщення. Таким чином, вважає, що забезпечення позову в обраний спосіб жодним чином не впливає на виконання можливого рішення суду про припинення обтяження №28947274 від 25.03.2016 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. Крім того, зазначає, що ухвала на підставі, якої було зареєстровано обтяження, передбачала накладення арешту на нежитлове приміщення, власником якого було Мале підприємство «Мрія», на сьогоднішній день власник приміщення змінився та ним є ТОВ «ФК «Поліс», а отже наступна зміна власника зазначеного об`єкта не може вплинути на виконавця рішення суду у разі задоволення позову. Вважає, що позивачем не було надано жодних доказів, що підтверджують наявність обставин, які могли викликати необхідність забезпечення позову. Всі обґрунтування ОСОБА_1 зводяться до потенційної можливості вчинення певних дій відповідачем по відчуженню нежитлового приміщення, що не є достатнім обґрунтуванням для вжиття заходів забезпечення позову. Посилається на відповідні правові висновки Верховного Суду. 

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус» просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, у провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Євгенії Анатоліївни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про визнання дій приватного нотаріуса незаконними та протиправними, скасування рішення щодо припинення обтяження нерухомого майна.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником нежитлового приміщення №1 загальною площею 269, 6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Поліс».
Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. 

Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати спів розмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Є.А. при прийнятті рішення №28947274 від 25.03.2016 року, яким було припинено обтяження на предмет іпотеки – нежитлове приміщення №1 по АДРЕСА_2 , загальною площею 269,6 кв. м – незаконними та протиправними. Також просила визнати протиправним та скасувати вказане рішення приватного нотаріуса.

Тобто, предметом даного спору є визнання дій протиправними, скасування рішення приватного нотаріуса, в результаті якого нежитлове приміщення – предмет іпотеки за кредитним договором перейшло у власність до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». 

Вбачається, що спірні правовідносини щодо виконання кредитного договору №22.94/08-КЛ від 04.07.2008 року виникли між сторонами у 2012 році, предметом іпотеки за вказаним кредитним договором є нежитлове приміщення №1 по АДРЕСА_2 , загальною площею 269,6 кв. м. 
Оспорені дії вчинено приватним нотаріусом Татарінцевою Є.А. щодо вказаного нежитлового приміщення у період розгляду цивільних справ, що стосуються виконання кредитного договору, тобто, є обґрунтовані підстави припускати, що подальше відчуження майна новим власником призведе до неможливості фактичного виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 р. у справі №381/4019/18.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності зв`язку між заходами забезпечення і предметом позову та щодо відсутності порушеного права ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд першої інстанції при постановленні ухвали дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»- залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                        В. М. Триголов