ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/9070/20 пров. № А/857/5974/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Вовка А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року (головуючого судді Костюкевича С.Ф., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі № 140/9070/20 за позовом Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:

ДП «Ковельське лісове господарство» 19.06.2020 звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.08.2017 №0007281409 та №0007271409, від 31.10.2017 №0010692200.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року задоволено позов повністю. 
Не погодившись з прийнятим рішенням Державне підприємство «Ковельське лісове господарство» оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи в режимі відеоконференції представник позивача Степанюк С.Є. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи в режимі відеоконференції представник відповідача Кучер Д.А. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Головне управління ДПС у Волинській області подало до апеляційного суду клопотання про заміну сторони у справі її правонаступником, а саме: Головне управління ДПС у Волинській області (код ЄДРПОУ 43143484) на правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 44106679).
Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова КМ України №893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком. Згідно з додатком ліквідовано, як юридична особа Головне управління ДПС у Волинській області. Пунктом 2 вказаної Постанови встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Пунктом 3 Постанови КМ України №893 зобов`язано Державну податкову службу забезпечити, зокрема, утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».
Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено, як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, в тому числі і Головне управління ДПС у Волинській області. 
Враховуючи викладене, клопотання Головного управління ДПС у Волинській області про заміну сторони у справі підлягає задоволенню.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Ковельське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016. 
За результатами перевірки складено акт перевірки від 20.07.2017 №6789/14-09/00991539 та встановлено порушення ДП «Ковельське лісове господарство» вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, - підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 40295 грн., у тому числі за 3 квартал 2016 року в сумі 39 215 грн., за 4 квартал 2016 року в сумі 1 080 грн.
На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 08.08.2017 №0007271409 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 60 442,50 грн., у тому числі на 40 295 грн. за основним платежем та 20 147,50 грн. - за штрафними санкціями; №0007281409 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 252 000 грн., в тому числі на 168 000 грн, за основним платежем та 84 000 грн. - за штрафними санкціями.
ДП «Ковельське лісове господарство» вищевказані податкові повідомлення рішення були оскаржені до Державної фіскальної служби України та за результатами розгляду скарги прийнято рішення від 25.10.2017 №24103/6/99-99-11-01-02-25, яким скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.08.2017 в частині штрафних санкцій з чистого прибутку, а в іншій частині вищевказані податкове повідомлення-рішення залишено без змін.
На підставі рішення про результати розгляду скарги №24103/6/99-99-11-01-02-25 від 25.10.2017, Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено нове повідомлення-рішення від 31.10.2017 №0010692200 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 168 000 грн за основним платежем.
Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлює, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.
Проте з визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
Відповідно до статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку); подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством; виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки; не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до пункту 44.1 статті 41 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з пунктом 135.1. статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно статті 1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 16.07.1999 №996-XIV (далі – Закон №996-XIV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до статті 3 Закону №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
За змістом частин першої-другої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно підпункту 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. 
Відповідно до пунктів 2.4, 2.15 цього Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. 
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи в основу порушень, які були встановлені під час перевірки стали висновками для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень про неправомірність формування ДП «Ковельське лісове господарство» валових витрат та податкового кредиту за результатом господарських операцій по придбанню у Фермерського господарства «Агро-Плюс» робіт та послуг пов`язаних з лісівництвом (лісозаготівельні роботи, навантаження дров, деревини) у зв`язку з непідтвердженням вказаних взаємовідносин стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних основних фондів, трудових ресурсів, технічного персоналу, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такого роду діяльності.
Даний висновок здійснено в результаті оцінки наданої позивачем до перевірки первинної документації, за результатом аналізу якої, та з урахуванням податкової звітності Фермерського господарства «Агро-Плюс», інформації баз даних, наявних в контролюючому органі, встановлено, що у Фермерського господарства «Агро-Плюс» на підставі цивільно-правових угод працювали та виконували роботи з лісозаготівлі ті ж фізичні особи, які одночасно працювали за цивільно- правовими угодами власне з Державним підприємством «Ковельське лісове господарство».
Згідно аналізу Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва по ФГ «Агро-Плюс» станом на 31.03.2016 року встановлено: основні засоби відсутні; запаси станом на 01.01.2016 року склали 1,7 тис.грн.
Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних згідно номенклатури придбаного товару/послуг, в 2016 році ФГ «Агро-Плюс» основні засоби не придбавались.
Проведеним аналізом номенклатури товару, згідно зареєстрованих податкованих накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ФГ «Агро-Плюс» товарно-матеріальні цінності та майно, які необхідні для забезпечення виконання робіт, пов`язані з лісівництвом (заготівельні роботи) платником не придбавались.
Відповідно до заключених із ДП «Ковельське лісове господарство» договорів, ФГ «Агро-Плюс», як «виконавець» зобов`язується власними силами і силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги, пов`язані з лісівництвом за завданням ДП «Ковельське лісове господарство».
Господарські операції між ДП «Ковельське лісове господарство» та ФГ «Агро-Плюс» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів і транспортних засобів.
Таким чином контролюючим органом встановлено:
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв`язку з відсутністю необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів;
- відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції.
Отже, перевіркою правомірно встановлено, що результат відображений у даних бухгалтерському та податковому обліку ДП «Ковельське лісове господарство» по операціях із ФГ «Агро-Плюс» фактично не настав внаслідок відсутності у однієї із сторін фізичної можливості для його досягнення.
Також згідно постанови Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №803/368/17 по анологічних правовідносинах ДП «Ковельське лісове господарство» по операціях із ФГ «Агро- Плюс», касаційним судом зазначено, що ФГ «Агро-Плюс» жодних робіт та послуг на замовлення позивача не здійснювало, а спірні послуги у період січень-грудень 2016 року надавалися фізичними особами, які вже працювали на Державному підприємстві «Ковельське лісове господарство» за цивільно-правовими угодами.
Зміст первинних документів містить лише загальне формулювання робіт та послуг, що свідчить про їх формальний характер.
При цьому позивачем не надано доказів, які б підтверджували економічну доцільність залучення до робіт пов`язаних з лісодіяльністю контрагента - Фермерського господарства «Агро- Плюс», а також не підтверджено обґрунтованість господарської мети при укладанні спірних договорів з вказаним контрагентом з урахуванням специфіки виду економічної діяльності, якою займається Державне підприємство «Ковельське лісове господарство».
Судом встановлено, що з огляду на відсутність у контрагента позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, фізичних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій, в свою чергу унеможливлює реалізацію спірних послуг в обсягах, які відповідають бухгалтерським розрахункам позивача.
Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що досліджені в процесі розгляду справи первинні документи не підтверджують фактичне виконання такого роду операцій, а також не підтверджують обумовлені спірними правочинами реалізовані позивачу роботи та послуги саме ФГ «Агро- Плюс».
Верховний Суд в постанові від 10.12.2019 у справі №803/368/17 наголосив, що наявність у підприємства первинних документів, на підставі яких ним формуються дані податкового обліку, є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.
Підприємницька діяльність здійснюються суб`єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента.
Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції, що в даних обставинах у позивача мають місце не окремі недоліки в оформленні первинних документів, складених за результатом господарських операцій з контрагентом, а відображення у них відомостей про господарські операції, які фактично не відбувалися. Відсутність належних документів, які б підтверджували товарність спірних операції, їх суперечливість, оформлення з порушенням правил ведення бухгалтерського обліку, вказує на неправомірність формування за наслідками безтоварної операції показників податкового обліку”.
Крім того, згідно долучених до матеріалів справи Таблиць 6 Відомості про нарахування заробітної плати грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб за червень - липень 2016 додатка 4 до Звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, поданих ДП «Ковельське лісове господарство» вбачається, що у ФГ «Агро-Плюс» на підставі цивільно-правових угод працювали та виконували роботи з лісозаготівлі ті ж фізичні особи, які одночасно працювали за цивільно-правовими угодами власне з ДП «Ковельське лісове господарство», а саме: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 .
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи наведене, беручи до уваги зібрані під час проведення податкової перевірки докази, а також матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що господарські операції між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» та Фермерським господарством «Агро-плюс» носять нереальний характер у зв`язку з відсутністю у контрагента позивача достатніх трудових ресурсів для надання послуг, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких доводи позивача не задоволені, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №803/368/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. 
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» – залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 140/9070/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 22.06.2021