ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 р. 	Справа № 520/1825/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Заічко О.В.) від 13.07.2020 року по справі № 520/1825/2020
за позовом ОСОБА_1 
до Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області  від 21 січня 2020 року №641 - VII. Зобов`язано Улянівську сільську раду Богодухівського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 6320888303:00:001:0072) в селі Воскресенівка Богодухівського району Харківської області (в межах населеного пункту), для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення. У задоволенні решти позову - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1681,6 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року клопотання представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року по справі № 520/1825/2020 залишено без змін.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі № 520/1825/2020 скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду клопотання про ухвалення додаткового судового рішення по справі щодо стягнення судових витрат.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року по справі № 520/1825/2020 у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області судові витрати з надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до протокольної ухвали від 12.04.2021 року, у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи.
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2-6 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих; послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В позовній заяві позивач заявляв клопотання про стягнення з відповідача судових витрат та зазначив, що попередня сума судових витрат складає орієнтовно 15000 грн. Також вказано, що докази та точний розрахунок витрат будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Рішення по справі судом першої інстанції прийнято 15.04.2020 р., а 22.04.2020 р. ОСОБА_1 (через свого представника) подав заяву про стягнення судових витрат по справі та докази на підтвердження понесених витрат у розмірі 10000,00 грн.
Після скасування судом апеляційної інстанції ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі № 520/1825/2020, 25.06.2020 р. ОСОБА_1 (через свого представника) надав клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. (з урахуванням витрат, що були понесені у зв`язку з апеляційним оскарженням цієї ухвали).
Підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу слугував висновок суду першої інстанції про те, що в актах прийому - передачі послуг не має детального опису скільки витрачено часу на кожну з послуг окрім опрацювання законодавчої бази у спірних правовідносинах - 3 години, те, що по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії, а також зазначив, що до суду не надано доказів сплати ОСОБА_1 за надані адвокатом послуги за договором від 03.02.2020 року про надання правової допомоги.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Ашуровою Аліною Рашидівною.
Судовим розглядом встановлено, що 03.02.2020 р. між позивачем та адвокатом Ашуровою А.Р. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати правову допомогу клієнтові, зокрема щодо, складання заяв, скарг, клопотань, інших правових документів з їх поданням у встановленому законом порядку, а клієнт - сплатити грошову винагороду в розмірі, встановленому за домовленістю сторін.
Додатковою угодою № 1 до вказаного договору сторонами досягнуто домовленості, що година роботи адвоката становить 1000 грн., складання процесуальних документів, звернень, заяв, відзивів, заперечень, скарг, пояснень тощо - 500 грн. за сторінку, складання позову - 3000 грн., участь у судовому засіданні - 1500 грн., складання апеляційної скарги - 3500 грн., складання касаційної скарги - 5000 грн.
Сторонами підписано акти приймання-передачі послуг, а саме:
- від 21.04.2020 року на суму 10000 грн., що включає в себе: опрацювання законодавчої бази у спірних правовідносинах - 3 години, усього на суму 3000 грн., складання позову - 3000 грн., складання заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження - 5 сторінок на суму 2500 грн., складання клопотання про стягнення судових витрат - 3 сторінки на суму 1500 грн.;
- від 25.06.2020 року на суму 5000 грн., що включає в себе: складання апеляційної скарги - 3500 грн., складання клопотання про розгляд справи без участі представника у Другому апеляційному адміністративному суді - 500 грн. (1 сторінка), складання повторного клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу - 1000 грн.
Також, при поданні апеляційної скарги на ухвалу суді від 13.07.2020 р. апелянтом заявлене клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Сторонами підписано акти приймання-передачі послуг, а саме від 24.07.2020 року на суму 5000 грн., що включає в себе: складання апеляційної скарги - 3500 грн.; судове засідання у суді апеляційної інстанції - 1500 грн.
Що стосується висновку суду першої інстанції про відсутність доказів сплати за надані адвокатом послуги, колегія суддів вважає помилковими, оскільки положеннями ст. 139 КАС України передбачено можливість стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі, які будуть понесені позивачем у майбутньому, а тому відсутність доказів їх сплати не є перешкодою для їх присудження (така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 280/2635/20).
Також колегія суддів зазначає, що зі змісту вказаних вище норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Що стосується посилання суду першої інстанції на те, що ця справа є справою незначної складності та по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії, колегія суддів зазначає, що як вже неодноразово зазначено у постановах Верховного Суду, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц.
Колегія суддів вказує, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на це, відповідач зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Водночас матеріали справи не містять клопотання Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області та жодних інших пояснень відповідача з цього приводу до суду першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Як вказувалося вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що на користь позивача можуть бути стягнуті витрати на правничу допомогу, пропорційно до частини задоволених позовних вимог. 
Судовим розглядом встановлено, що позивачем документально підтверджено понесених витрат у розмірі 10000,00 грн., на підставі акту приймання-передачі наданих послуг від 21.04.2020 р., але виходячи з критерію розумності розміру витрат, які підлягають стягненню та ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції визнає надмірною суму, заявлену позивачем до відшкодування у розмірі 10000,00 грн., та присуджує на користь позивача витрати за договором від 03.02.2020 р. в розмірі 5000,00 грн., з урахуванням складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу та витраченого часу.
Щодо витрат на підставі акту приймання-передачі від 25.06.2020 р., за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 12.05.2020 р., за складання клопотань про проведення судового засідання без участі сторони та про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу 5000,00 грн., враховуючи зміст апеляційної скарги та її обсяг, а також зміст та обсяг вказаних клопотань, суд апеляційної інстанції присуджує в цій частині на користь позивача витрати за договором від 03.02.2020 р. в розмірі 2000,00 грн., оскільки складання апеляційної скарги та зазначених клопотань адвокатом не вимагало докладення значних професійних зусиль та навичок. Підготовка клопотання про стягнення судових витрат також не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та зусиль, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що сума витрат на послуги адвоката з підготовки клопотань про проведення судового засідання без участі сторони та стягнення судових витрат є надмірною, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, а також є необґрунтованою, оскільки вказані клопотання за обсягом є незначними та на складання яких не потребується значної кількості часу.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи, згідно акту прийому-передачі від 24.07.2020 р., згідно якого адвокатом надано наступні послуги: складання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції 13.07.2020 р. (вартість 3500,00 грн.), а також участь у судовому засіданні (вартість 1500,00 грн.), колегія суддів зазначає, що представник позивача участі у судових засіданнях не приймала, а суму витрат за складення апеляційної скарги, враховуючи її зміст та обсяг, колегія суддів вважає надмірною та такою, що не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, у зв`язку з чим присуджує в цій частині на користь позивача витрати за договором від 03.02.2020 р. в розмірі 2000,00 грн.
На підставі викладених вище обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., які є документально підтвердженими, та за висновком суду апеляційної інстанції відповідають критерію розумності, з урахуванням складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу витраченому адвокатом, а також є пропорційними до задоволених вимог.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення у цій справі в частині розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 243, 250, 252, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року по справі № 520/1825/2020 – скасувати.
Заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Ашурової Аліни Рашидівни про стягнення витрат на правничу допомогу – задовольнити частково.   
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (код ЄДРПОУ 04397135, площа Марії Буркун, буд. 1, селище Улянівка, Богодухівський район, Харківська область, 62113) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн. (дев`ять тисяч гривень) 00 коп.
В іншій частині в задоволенні заяв - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло