ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 540/1187/19
адміністративне провадження № К/9901/35097/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 
про визнання протиправними та скасування рішень, 
провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 (головуючий суддя - Попов В.Ф.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019 (головуючий суддя - Яковлєв О.В., судді - Градовський Ю.М., Крусян А.В.)
ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1.  У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання противоправними та скасування постанови від 27.03.2019 про стягнення виконавчого збору та постанови від 27.05.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі, що прийняті у виконавчому провадженні №50532908.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після повернення виконавчого документа відповідачем протиправно винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме в постанові про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019, якою внесено в останню зміни у вигляді виправлення арифметичної помилки та збільшено суму виконавчого збору до 542  154,26 грн. Позивач вважала, що виконавчий збір, як і сума боргу, підлягають стягненню солідарно з боржників, виходячи зі змісту рішення суду. Зазначала, що станом на дату сплати нею виконавчого збору обов`язку щодо його сплати у неї не виникало, оскільки спірна постанова про стягнення виконавчого збору була винесена пізніше. Крім того, вказувала, що виконавець постанову про виправлення помилки у виконавчому документі прийняв поза межами виконавчого провадження, що є порушенням Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.  Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019, позовні вимоги задоволено повністю. 
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В.О. від 27.03.2019, винесену в виконавчому провадженні №50532908, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В.О. від 27.05.2019, винесену в виконавчому провадженні №50532908, про виправлення помилки у процесуальному документі. 
4. Суд першої інстанції встановив, що відповідачем прийнято постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми стягнення як з ОСОБА_1 , так із ОСОБА_2 , та з посиланням на ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку про протиправність спірної постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки в даному випадку відповідачем було прийнято рішення про стягнення виконавчого збору по 10% з кожного боржника.
5. Також суд зазначив, що виправлення арифметичної помилки не є постановою про прийняття правового рішення в рамках виконавчого провадження, оскільки не є рішенням що впливає на права сторін, тому є допустимим поза межами виконавчого провадження. Разом з тим, оскільки постанова відповідача про виправлення арифметичної помилки є похідною від постанови про стягнення виконавчого збору, суд дійшов висновку про її скасування. 
6. Суд апеляційної інстанції підтримав вказані висновки, та також зазначив, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед кредитором (стягувачем) як солідарні боржники, а тому також мають солідарно сплачувати виконавчий збір у відкритому виконавчому провадженні. При цьому, стягнення усієї суми виконавчого збору (10% від суми стягнення) оскаржуваною постановою лише з ОСОБА_1 створює надмірний тягар для вказаної особи та суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7.  У грудні 2019 року Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області звернулося з касаційною скаргою на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних  вимог відмовити в повному обсязі.
8. В касаційній скарзі відповідач вказує, що частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, про стягнення з боржника виконавчого збору. Також посилається на ч. 3 ст. 40 вказаного Закону, відповідно до якої у разі повернення виконавчого документа з визначених цією частиною підстав у випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору. 
9. Скаржник зазначає, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Вважає, що спірні постанови прийняті у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
10. Відзиву на касаційну скаргу не надходило, що у відповідності до ч. 4 ст. 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
11. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2019 для розгляду справи №540/1187/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко  Ж.М.
12. Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2020 поновлено відповідачу процесуальний строк на касаційне оскарження рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
13. 14 лютого 2020 року від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надійшло клопотання про зупинення виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019.
14. Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2020 заяву про зупинення виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019 повернуто заявнику без розгляду.
15. 10 березня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зупинення виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у даній справі.
16. Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2020 встановлено строк для подання заперечення щодо вищевказаної заяви відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
17. Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2021 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій.
18. Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2021 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
19. 11 лютого 2015 року Комсомольським районним судом міста Херсона у справі №667/10153/14-ц прийнято рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СМ-БМЕ/003/2008 від 15.02.2008 у розмірі 5  421  542,64 грн.
20. На виконання зазначеного рішення суду постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2016 було відкрито виконавче провадження №50532908.
21. Постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір в сумі 304  633,23  грн, який сплачено боржником в цей же день у повному обсязі.
22. Постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа 03.04.2019 виконавчий лист №667/10153/14-ц, виданий на підставі рішення Комсомольського районного суду міста Херсона, повернуто стягувачу.
23. 27 травня 2019 року відповідачем прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме в постанові від 27.03.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , якою виправлено суму виконавчого збору 304  633,23 грн на 542  154,26 грн.
24. Судом першої інстанції встановлено, що державним виконавцем було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми стягнення як з ОСОБА_1 , так із ОСОБА_2 .
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
25. Конституція України
25.1. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016
26.1. Згідно зі ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
26.2. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
26.3. Статтею 40 Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
26.4. Абзацом 3 частини 3 статті 74 Закону передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
27. Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження)
27.1. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
27.2. Згідно ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
IV. Позиція Верховного Суду
28. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29.  Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
30. Приймаючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідають перед кредитором (стягувачем) як солідарні боржники, а тому також мають солідарно сплачувати виконавчий збір у відкритому виконавчому провадженні. Суди дійшли висновку про те, що стягнення усієї суми виконавчого збору (10% від суми стягнення) оскаржуваною постановою лише з ОСОБА_1 створює надмірний тягар для позивача та суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, судом першої інстанції вказано на те, що відповідачем було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору по 10% з кожного боржника, що є порушенням ч. 2 ст. 27 зазначеного Закону.
31. Колегія суддів Верховного Суду враховує, що питання стягнення виконавчого збору із солідарних боржників не врегульовано в законодавчому порядку, однак за загальним правилом солідарний обов`язок боржників означає, що кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тобто, висновок судів попередніх інстанцій про те, що стягнення усієї суми виконавчого збору із позивача, який є солідарним боржником, створює для нього надмірний тягар, не відповідає самій суті солідарного обов`язку. Крім того, зазначаючи про те, що стягнення усієї суми виконавчого збору з ОСОБА_1 суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», судами попередніх інстанцій не конкретизовано, яким саме вимогам таке стягнення не відповідає. 
32. Також судова колегія звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій зазначили про невідповідність спірної постанови ч. 2 ст. 27 Закону з підстав того, що державним виконавцем було стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суму виконавчого збору більшу, ніж 10% від суми боргу, зазначеної у виконавчому листі, без вказівки на докази, які ці обставини підтверджують. Судами на підставі належних доказів не встановлено, що державним виконавцем було стягнуто виконавчий збір у зв`язку з виконанням рішення Комсомольського районного суду міста Херсона у справі №667/10153/14-ц також і з ОСОБА_2 . 
33. На підставі викладеного касаційний суд вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019 суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є передчасними.
34. З огляду на положення ст. 77 КАС України саме на відповідача як суб`єкта владних правовідносин покладено обов`язок довести правомірність свого рішення. 
35. В касаційній скарзі відповідач стверджує, що приймаючи спірну постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Так, скаржник посилається на ст. 40 Закону, згідно з якою у разі повернення виконавчого документа стягувачу (за визначених підстав) державний виконавець, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Посилання на згадану статтю міститься також і у спірній постанові про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019. 
36. Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена 03.04.2019, тобто пізніше ніж постанова про стягнення виконавчого збору, однак не надано належної правової оцінки цьому факту, зокрема не вказано, чи мав державний виконавець повноваження стягувати виконавчий збір до моменту винесення постанови про повернення виконавчого документу.
37. Фактично суди дійшли висновку про задоволення позовних вимог ґрунтуючись лише на тому, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що позивач є солідарним боржником за виконавчим документом, а тому, на переконання судів, не має обов`язку сплачувати всю суму виконавчого збору. Однак, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки аргументам позивача про те, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019 винесена пізніше ніж виконавчий збір фактично було сплачено, а на дату сплати позивачем виконавчого збору обов`язку щодо його сплати в позивача ще не виникло. Судами не досліджувались підстави винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору.
38. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи рішення по суті, не дослідили, чи був державним виконавцем дотриманий порядок стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №50532908, не надали належної правової оцінки доводам позивача про те, що виконавчий збір був нею сплачений раніше, ніж була прийнята спірна постанова про стягнення виконавчого збору. Встановлюючи обставини сплати позивачем виконавчого збору у день винесення спірної постанови - 27.03.2019, суди попередніх інстанцій не дослідили доказ у справі - платіжні доручення від 26.03.2019 (а.с. 16), на які вказувала позивач як на докази сплати виконавчого збору.
39. Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40. Верховний Суд зазначає, що для ухвалення справедливого та об`єктивного рішення мають бути повністю встановлені та з`ясовані обставини справи, а також надана належна правова оцінка доказам, що мають істотне значення для вирішення спору. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
41. Відповідно до ч. 1- 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Оскаржувані судові рішення цим вимогам не відповідають.
42. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої або апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
43. Згідно з ч. 4 статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
44. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, касаційна скарга Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
45. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові та на підставі належних доказів встановити, в яку дату позивачем було сплачено виконавчий збір. З урахуванням встановлених обставин та з посиланням на конкретні норми законодавства дійти висновку про те, чи був дотриманий державним виконавцем порядок стягнення виконавчого збору з позивача, а також дійти обґрунтованого висновку про наявність чи відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця від 27.03.2019 про стягнення виконавчого збору та постанови від 27.05.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі, що прийняті у виконавчому провадженні №50532908.
46. З огляду на результат перегляду спору у суді касаційної інстанції новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області задовольнити частково.
2. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року скасувати , справу №540/11787/19 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	А.В. Жук Н.М. Мартинюк   Ж.М. Мельник-Томенко