ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2021 р.   м.Київ           Справа№ 910/18820/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:                      Станіка С.Р.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 27.01.2021 
у справі  № 910/18820/20 (суддя Грєхова О.А.)
за позовом Черкаського міського центру зайнятості 
до   Департаменту патрульної поліції 
про   стягнення 51 615,32 грн.

                                                  В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

 Короткий зміст позовних вимог  та рух справи 
Черкаський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Департаменту патрульної поліції про   стягнення 51 615,32 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплачена позивачем ОСОБА_1 допомога по безробіттю в розмірі 50 960,45 грн. та витрати на професійне навчання у розмірі 654,87 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем (як роботодавцем) на підставі частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 580/1470/19.

Короткий зміст заперечень на позов 
30.12.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, але судом першої інстанції відзив на позов залишено без розгляду з огляду на наступне. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 судом встановлено відповідачу строк - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі - для подання суду відзиву на позовну заяву, як підтверджується матеріалами справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0105477195160 вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києві від 01.12.2020 була отримана відповідачем - 08.12.2020.
Тому, кінцевим строком для подання відповідачем відзиву на позовну заяву є 23.12.2020 включно, натомість відзив направлено представником відповідача засобами поштового зв`язку 30.12.2020, тобто з пропуском встановленого строку, а будь-яких клопотань як про продовження процесуальних строків, так і про поновлення строку на подання відзиву, із обґрунтуванням неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, матеріали справи не містять.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 910/18820/20 позов  Черкаського міського центру зайнятості до Департаменту патрульної поліції про  стягнення 51 615,32 грн. - задоволено повністю, а саме: стягнуто з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3; ідентифікаційний код: 40108646) на користь Черкаського міського центру зайнятості (18015, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 330; ідентифікаційний код: 21367756) грошові кошти у розмірі 51    615 (п`ятдесят одна тисяча шістсот п`ятнадцять) грн. 32 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2  102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставина поновлення відповідачем ОСОБА_1 за рішенням суду на посаді, як і виплата за рішенням суду середнього заробітку з врахуванням податків за час вимушеного прогулу,  не звільняє відповідача від встановленого Законом обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка покладає такий обов`язок на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті відзиву на позов, з тих підстав, що він поданий поза межами строку, оскільки відповідач отримав копію ухвали Господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі №910/18820/20 лише 16.12.2020 (підтверджується копією реєстру вхідної кореспонденції до Департаменту патрульної поліції №70200 від 16.12.12020)  тому останнім днем для подання відзиву на позовну заяву 31.12.2020, а відзив на позовну заяву був поданий відповідачем 30.12.2020.
- 08.12.2020 дійсно надходив лист від Господарського суду м. Києва, проте в ньому знаходилось рішення у справі №910/15796/20 від 01.12.2020, тому 08.12.2020 на адресу Департаменту патрульної поліції не надходила ухвала Господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі №910/18820/20; 
- суд першої інстанції безпідставно не врахував, що ОСОБА_1 була обізнана про реєстрацію в Черкаському міському центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, однак під час розгляду справи №580/1470/19 за її позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  не повідомила  про отримання нею допомоги по безробіттю, що призвело до подвійного стягнення з Департаменту патрульної поліції державних коштів.
Тому, в силу вимог ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" cума забезпечення та вартості  наданих соціальних послуг ОСОБА_1 у зв`язку із умисним невиконанням нею своїх обов`язків та зловживання ними повинна бути стягнута з неї відповідно до законодавства. 

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги
26.04.2021 від позивача (Черкаського міського центру зайнятості) надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами   ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.
Зокрема, позивач посилався на те, що доводи скаржника стосовно того, що громадянка ОСОБА_1 зобов`язана була надати до суду відомості щодо отримання допомоги по безробіттю від    Черкаського міського  центру зайнятості під час розгляду справи про поновлення на роботі в Черкаському окружному адміністративному суді, проте з даним висновком не можливо погодитись з наступних підстав. 
Оскільки, ч. 2,3 ст. 36 Закону України "Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 34 Фонд має право  стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Як підтверджується матеріалами справи, то при реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 жодної недостовірної інформації не подавала, порушень законодавства не було допущено, які могли б бути підставою для стягнення з неї коштів виплачених їй, як допомога по безробіттю, при ухваленні рішення Черкаським окружним  адміністративним  судом ОСОБА_1 уже не перебувала в статусі безробітної, а відповідно вказані норми на неї не розповсюджувались. 
Також звертає увагу, що при розгляді справи про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у Черкаському окружному адміністративному суді Департамент патрульної поліції користувався усіма правами та був стороною, що зацікавлена у зменшенні суми позову, тому відповідач мав вжити всіх заходів для цього, а громадянка ОСОБА_1 не повинна була доводити обставини можливого зменшення суми позову шляхом інформування про факт отримання допомоги по безробіттю, оскільки такий обов`язком лежав на Департаменту патрульної поліції.
Враховуючи вищевикладене, обов`язок відшкодувати Фонду суму  виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг наданих безробітному покладено цілком на роботодавця, який незаконно звільнив працівника, а факт незаконного звільнення підтверджений рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі   № 910/18820/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Господарського суду м. Києва від 27.01.2021 у справі   № 910/18820/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме: 
- докази сплати судового збору в сумі 3153,00 грн. за оскарження рішення суду першої інстанції у повному обсязі; 
- докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження Черкаського міського центру зайнятості,  листом  з описом вкладеного, у відповідності до приписів ст. 259 Господарського процесуального кодексу України; 
- докази приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог  ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням мотивувальної частини даної ухвали.  
31.03.2021 надіслано на адресу Північного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку (31.03.2021 також надіслано засобами електронного зв`язку) від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучено: докази сплати судового збору в сумі 3153,00 грн. за оскарження рішення суду першої інстанції у повному обсязі та докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження Черкаського міського центру зайнятості,  листом  з описом вкладеного, у відповідності до приписів ст. 259 Господарського процесуального кодексу України, докази приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог  ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням мотивувальної частини даної ухвали.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18820/20 за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021, зупинено  дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі  № 910/18820/20, а розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 отримана позивачем (Черкаським міським  центром  зайнятості) за юридичною адресою згідно рекомендованого поштового повідомлення 0411634243062 та 1800105176740)  а відповідачем (Департаментом патрульної поліції) 
- згідно рекомендованого поштового повідомлення 0411634243046 та 0304804394396). 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до      пункту 4     розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України,      пункту 3       розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX       від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19,  колегія суддів дійшла висновку про необхідність  здійснити  розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу  України. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, які здійснювалися органами державної служби зайнятості відповідно до цього Закону, починаючи з 2013 року покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи.
Положеннями п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про зайнятість населення" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні підрозділи є правонаступниками відповідних органів державної служби зайнятості.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, 05.04.2019 у Черкаський міський центр зайнятості звернулась, як шукаюча роботу ОСОБА_1 .
У  зв`язку із відсутністю підходящої роботи на підставі поданої заяви та у відповідності до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення"  згідно із персональною карткою  № НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 було надано статус безробітної починаючи з 05.04.2019.
12.04.2019 громадянці ОСОБА_1 на пдставі поданої заяви було призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1,3, 4 ст. 22 та п. 1 ст.23 Закону України "Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
16.05.2019 ОСОБА_1 було направлено на професійне навчання на підставі договору про професійне навчання безробітного 230019051500006 від 15.05.2019, яке проходило на базі Черкаського державного бізнес- коледжу, навчання тримало з 16.05.2019 по 29.05.2019, його вартість складала 654, 87 грн. 
Наказом Черкаського міського центру зайнятості №НТ 190627 від 27.06.2019 було припинено реєстрацію ОСОБА_1 , як безробітної та припинено виплату їй допомоги по безробіттю,  у зв`язку з прийняття рішення про виплату їй допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності з 26.06.2019. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 580/1470/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с, поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції з 05.04.2019 допущено до негайного виконання, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток з врахуванням податків за час вимушеного прогулу з 05.04.2019 до 11.09.2019 у сумі 50102 (п`ятдесят тисяч сто дві) грн. 49 коп.
Згідно із відомістю виплат, у період  з 05.05.2019 по 28.04.2020 гр. ОСОБА_1 було виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 50 960,45 грн., а також витрачено 654,87 грн. на професійне навчання безробітної.
05.05.2020 ОСОБА_1 направила на електронну адресу Черкаського міського центу зайнятості копію судового рішення Черкаського окружного  адміністративного  суду у справі №580/1470/19, а за результатами отриманої інформації було складено Акт перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків та встановлено, що вищевказаним рішенням було задоволено позов ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул.
Позивач звернувся до відповідача із претензіями №04-20/520 від 06.05.2020 та № 08-10/1530 від 05.10.2020, у яких пропонував відшкодувати виплачене гр. ОСОБА_1 забезпечення у сумі 50  960,45 грн. та витрати на професійне навчання в сумі 654,87 грн.
У відповідь на претензію № 08-10/1530 від 05.10.2020, відповідач Листом № 20161/41/5/05-2020 від 22.10.2020 запропонував звернутися для відшкодування коштів до ОСОБА_1 . 
Оскільки, виплачена позивачем ОСОБА_1 допомога по безробіттю в розмірі 50 960,45 грн. та витрати на професійне навчання у розмірі 654,87 грн. відповідачем не відшкодовані, позивач звернувся з указаним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" законодавство про страхування, на випадок безробіття, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 1 ст. 1 вищезазначеного Закону, система прав, обов`язків і гарантій, які передбачають матеріальне забезпечення на випадок безробіття, з незалежних від застрахованих осіб обставин, та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Згідно із п. 8 ст. 1 Закону України "Про Загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.
  Згідно з абзацом 7 частини 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"  Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду (абзац 2 ч.4  ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"
Таким чином, у відповідності до вищевказаних статей Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а  роботодавець - зобов`язаний відшкодувати  суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 902/291/17).
Згідно з п. 1 розділу ІІ Положення про державну службу зайнятості, затвердженого  наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2019 № 945  (у редакції на час виникнення спірних правовідносин та звернення із позовом), завдання з  реалізації державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття покладено на Державну службу зайнятості (далі - Служба).
За змістом пунктів 1-3 розділу ІІІ цього Положення Державний центр зайнятості, який є головною державною установою у централізованій системі державних установ Служби, виконує повноваження безпосередньо та через регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості, забезпечуючи, зокрема, надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до  законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"  та "Про зайнятість населення", а також стягнення відповідно до закону коштів Фонду, виплачених особам, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачених на надання соціальних послуг безробітним.
Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (частина перша статті 4 Закону).
Таким чином, ключовою ознакою роботодавця в правовідносинах, що виникають у зв`язку із загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у т. ч. на випадок безробіття, зокрема для цілей відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в порядку статей  34,  35 Закону України  "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є самостійне ведення таким суб`єктом розрахунків із застрахованими особами (подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі    № 927/171/17).
Як підтверджується матеріалами справи, позивачем виплачено ОСОБА_1 за період з 05.05.2019 по 28.04.2020 допомогу з безробіття в сумі 50   960,45 грн., а також понесено витрати на професійне навчання в сумі 654,87 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 580/1470/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с, поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції з 05.04.2019 допущено до негайного виконання, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток з врахуванням податків за час вимушеного прогулу з 05.04.2019 до 11.09.2019 у сумі 50102 (п`ятдесят тисяч сто дві) грн. 49 коп.
Як було встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції,  незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем, встановлена судовим рішенням, яким, зокрема, і поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з дня поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.
При цьому, відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Отже, на підставі цієї норми за рахунок застрахованих осіб підлягають відшкодуванню лише витрати понесені Фондом внаслідок умисного невиконання цими особами своїх обов`язків та зловживання ними.
Доводи скаржника стосовно, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що ОСОБА_1 була обізнана про реєстрацію в Черкаському міському центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, однак під час розгляду справи №580/1470/19 за її позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  не повідомила  про отримання нею допомоги по безробіттю, що призвело до подвійного стягнення з Департаменту патрульної поліції державних коштів, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне. 
Як підтверджується матеріалами справи, доказів невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, або зловживання ними, які б свідчили про наявність підстав у відповідності до приписів Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"для стягнення таких витрат саме з ОСОБА_1 , матеріли справи не містять.
При реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 жодної недостовірної інформації не подавала, порушень законодавства не було допущено, які могли б бути підставою для стягнення з неї коштів виплачених їй, як допомога по безробіттю, при ухваленні рішення Черкаським окружним  адміністративним  судом ОСОБА_1 уже не перебувала в статусі безробітної, а відповідно вказані норми на неї не розповсюджувались. 
Крім того, Черкаським міським центром зайнятості було складено Акт перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків та встановлено, що рішенням Черкаського окружного  адміністративного  суду було задоволено позов ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що обставина поновлення відповідачем ОСОБА_1 за рішенням суду на посаді, як і виплата за рішенням суду середнього заробітку з врахуванням податків за час вимушеного прогулу,  не звільняє відповідача від встановленого Законом обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка покладає такий обов`язок на відповідача.
Таким чином, оскільки рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 580/1470/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020, визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 № 238 о/с, поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному відповідно до ст.ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Також,  у рішенні Господарського суду м. Києва від 27.01.2021 зазначено, що 04.01.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який судом першої інстанції  до уваги не приймався  та залишився  без розгляду, з огляду на наступне.
Частиною 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу  України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
При цьому, ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу  України визначено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 судом встановлено відповідачу строк - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі - для подання суду відзиву на позовну заяву, матеріалами справи підтверджується, що ухвала Господарського суду міста Києві від 01.12.2020 була отримана представником відповідача - 08.12.2020.
Враховуючи дані обставини, кінцевим строком для подання відповідачем відзиву на позовну заяву є 23.12.2020 включно, натомість, відзив направлено представником відповідача засобами поштового зв`язку 30.12.2020, тобто з пропуском встановленого строку.
Доводи скаржника, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті відзиву на позов, з тих підстав, що він поданий поза межами строку, оскільки відповідач отримав копію ухвали Господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі №910/18820/20 лише 16.12.2020 (підтверджується копією реєстру вхідної кореспонденції до Департаменту патрульної поліції №70200 від 16.12.12020)  тому останнім днем для подання відзиву на позовну заяву 31.12.2020, а відзив на позовну заяву був поданий відповідачем 30.12.2020, суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України, відхиляє, з огляду наступне. 
У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 0105477195160 та 0304804319190, яке підтверджує, що ухвала Господарського суду міста Києві від 01.12.2020 була отримана представником відповідача - 08.12.2020, що засвідчено  підписом на повідомленні, крім того дане повідомлення 10.12.2020 було повернуто до суду першої інстанції. 
Стосовно того, що відповідач вказує, що 08.12.2020 дійсно надходив лист від Господарського суду м. Києва, проте в ньому знаходилось рішення у справі №910/15796/20 від 01.12.2020, тому 08.12.2020 на адресу Департаменту патрульної поліції не надходила ухвала Господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі №910/18820/20 суд апеляційної інстанції зазначає, що долучена копія поштового конверту, який був отриманий 08.12.2020 містить зовсім інше рекомендоване повідомлення №0105476300190, тому не може розглядатись, як підтвердження направлення та отримання ухвали. 
Тому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не подав належних та допустимих доказів стосовно тих обставин, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті відзиву на позов поза межами строку, а будь-яких клопотань як про продовження процесуальних строків, зокрема про поновлення строку на подання відзиву, із обґрунтуванням неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього - не було подано до суду першої інстанції. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що   доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення  Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 910/18820/20 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021, дія оскаржуваного рішення була зупинена на підставі ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду справи оскаржуване рішення залишено без змін, а тому його дія підлягає поновленню. 

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 910/18820/20 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 910/18820/20-        залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Департаментом патрульної поліції Національної поліції України.
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 910/18820/20.
5. Матеріали справи №910/18820/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала