ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/671/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року (суддя суду 1 інстанції Брегей Р.І.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив:
-          визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Кіровоградській області № 25 від 11.01.2019 року «Про покарання працівників Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького ВП ГУНГЇ в Кіровоградській області» в частині звільнення зі служби оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького відділу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
-          визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Кіровоградській області № 12 о/с від 14.01.2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.І ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
-          поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
-          стягнути з ГУНП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 25000,00грн. завданої моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивача протиправно звільнено з органів поліції, оскільки висновки службового розслідування стосовно нього є необ`єктивними та до складу дисциплінарної комісії входила особа, яка приймала участь у затримані позивача, що в свою чергу ставить під сумнів неупередженість такої особи. Спричинення моральної шкоди пов`язує з тим, що після звільнення втратив впевненість у завтрашньому дні, оскільки зникло джерело доходу та змінилось відношення людей до нього.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що до спірних правовідносин не застосовуються приписи КЗпП України, оскільки ст. 60 Закону України «Про національну поліцію» передбачає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, а тому на думку скаржника, відповідач порушив приписи КЗпП України щодо своєчасного розрахунку при звільнені. Також відповідач при звільненні позивача не врахував того, що стосовно нього розповсюджуються гарантії відповідно до приписів КЗпП України щодо неможливості звільнення з ініціативи власника, крім випадків повної ліквідації підприємства, установ, організації, оскільки позивач виховує без матері дитину віком до 13 років. Зазначено, що стосовно позивача застосовано суворіше дисциплінарне стягнення - звільнення, проте підстав для застосування його відсутні, з урахуванням того, що раніше позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності та мав позитивну характеристику та хороші показники роботи. Зауважує, що у висновку службового розслідування не вказано, які саме дії призвели до порушення норм професійної та службової етики, що свідчить про поверхневе та формальне проведення службового розслідування. Під час проведення службового розслідування відповідачем не досліджувалися факти та обставини дисциплінарного проступку, його наявність або відсутність, а фактично доводилась вина у вчиненні кримінального та адміністративного правопорушення, що не допустимо, оскільки особа не може притягнути за одне порушення до кількох видів відповідальності. Також на момент проведення службового розслідування вина позивача у вчиненні адміністративного проступку або кримінального злочину була не доведена, а сам факт відкриття кримінального або адміністративного провадження відносно позивача ще не свідчить про його вину, за відсутності рішення суду, яке набрало законної сили, щодо визнання особи винуватою. Також судом першої інстанції не правильно надано оцінку обставинам затримання позивача, оскільки факт затримання було розцінено останнім як напад, що також підтвердив свідок ОСОБА_2 , який перебував в машині з позивачем.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Зазначає, що предметом службового розслідування було порушення позивачем службової дисципліни та не залежить від встановлення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення. У матеріалах службового розслідування містяться документи, пов`язані з кримінальним провадженням відносно ОСОБА_1 , адже службове розслідування розпочате за фактом саме затримання в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 368 КК України і його метою було встановлення причин та умов, що передували вказаному факту. Документи кримінального провадження досліджувалися і бралися до уваги саме під кутом службової дисципліни та етики. Також зазначає, що надзвичайна подія за участю ОСОБА_1 була висвітлена у багатьох засобах масової інформації серед яких: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із заголовком «На Кіровоградщині поліцейський-хабарник протаранив дві автівки, втікаючи від правоохоронців», «ГЛАВКОМ» із заголовком «На Кіровоградщині поліцейський-хабарник протаранив два авто, намагаючись втекти», «В ГОЛОС» із заголовком «На Кіровоградщині затримали поліцейського хабарника», «УКРАЇНСЬКІ НОВИНИ» із заголовком «На Кіровоградщині поліцейський хабарник протаранив два автомобілі». Вказані вище обставини створили негативний суспільний резонанс спричиненого надзвичайною подією за участю ОСОБА_1 , який призвів до дискредитації органів поліції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.09.2008 по 31.05.2013 проходив службу в органах МВС України та з 13.03.2017 проходив службу в Національній поліції. На час звільнення проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.
31.10.2018 до ГУПП в Кіровоградській області надійшла інформація про те, що об 10:30 год. працівниками військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України спільно із співробітниками Кіровоградського управління ДВБ НПУ та УСБ України в Кіровоградській області, у порядку ст. 208 КПК України затримано оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .
Наказом ГУНП В Кіровоградській області від 31.10.2019 № 1934 призначено службове розслідування за фактом затримання ОСОБА_1 .
Наказом ГУНП В Кіровоградській області від 31.10.2018 року №498 о/с ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків.
01.11.2018 за фактом вчинення ОСОБА_1 опору та невиконання законної вимоги працівників правоохоронних органів під час виконання ними службових обов`язків військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону Південного регіону України до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України.
Управлінням Служби безпеки України в Кіровоградській області 01.11.2018 ОСОБА_1 пред`явлено підозру про те, що він підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 369-2 КК України (кримінальне провадження №42018120050000079).
Під час службового розслідування ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень на підставі статті 63 Конституції України.
За наслідками проведеного службового розслідування наказом ГУ НП в Кіровоградській області від 11.01.2019 № 25 «Про покарання працівників Кіровоградського районного відділення поліції Кропивницького ВП ГУНП в кіровоградській області» за порушення вимог Присяги поліцейського, затвердженої статтею 64 Закону України «Про національну поліцію», пунктів 1, 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», статті 68 Конституції України, ч.1 статті 24 закону України «Про запобігання корупції», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України,, розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, доручення ГУНП в Кіровоградській області від 27.11.217 №188/01/15-2017 «Про заходи щодо профілактики порушення законності, запобігання злочинним проявам та недопущення скоєння інших надзвичайних подій за участі поліцейських», наказу ГУНП в Кіровоградській області від 20.03.2018 № 138 «Про заходи щодо профілактики вчинення неправомірних дій поліцейськими, запобігання злочинним проявам та недопущення скоєння інших надзвичайних подій за участі поліцейських» та пунктів 2.10 та 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 № 1306, що як наслідок, призвело до складання двох протоколів про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, а також вчинення опору працівникові правоохоронного органу при виконанні ним службових обов`язків, що стало підставою внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про правопорушення, передбачене ч.2 ст. 342 КК України, що виразилося у свідомому ігноруванні вимог Національної поліції України та ГУНП в Кіровоградській області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення протиправних дій, скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, опору працівникові правоохоронного органу при виконанні ним службових обов`язків, недотриманні вимог антикорупційного законодавства, що загалом викликало негативний суспільний інтерес та дискредитувало Національну поліцію України, зокрема ГУНП вКіровоградській області, оперуповноваженого сектору кримінальної поліціїКіровоградського району відділення поліції Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
Наказом ГУ НП в Кіровоградській області від 14.01.2019 № 12 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України»
Також судом встановлено, що постановою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а провадження в об`єднаній адміністративній справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постановою Кіровоградського апеляційного суду від 19.06.2019 року у справі №405/7803/18 (провадження 33/4809/227/19) постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2019 року скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даних адміністративних правопорушень.
Висновки суду ґрунтуються на тому, що обставини дорожньо-транспортної пригоди потребували детального з`ясування, чіткої фіксації та об`єктивної оцінки інспекторами поліції на місці пригоди та після цього, доводи кожного з учасників пригоди потребували перевірки, в основу обвинувачення ОСОБА_1 у порушенні ПДР, що призвело до пошкодження транспортних засобів покладені суперечливі, а по суті взаємовиключні факти, момент виникнення небезпеки чи перешкоди для руху і ким саме з учасників ДТП вона була створена не з`ясовано.
Можливість усунення цих недоліків із-за бездіяльності та халатності працівників поліції втрачена, при неповному з`ясуванні та суттєвих протиріччях у вихідних даних ДТП, висновки районного суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст.124 КупАП та доведеність його вини не грунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин цієї справи.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів дійшла таких висновків.
Спірні правовідносини врегульовані: Конституцією України, Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-V1II (надалі - Дисциплінарний статут), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 року № 1179 (надалі - Правила етичної поведінки поліцейських) та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 19 Закону № 580-VIII закріплено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Частиною першою статті 7 Закону № 580-VIII визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.
Зокрема, пункт 6 частини першої цієї статті визначає як підставу звільнення - реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIIІ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції, у преамбулі якого вказано, що цей статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до частин першої та другої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно- правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII , зобов`язує поліцейського:
1)          бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
2)          знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;
3)          поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;
4)          безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;
5)          вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;
6)          утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;
7)          утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;
8)          знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;
9)          підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;
10)          берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;
11)          поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;
12)          дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;
13)          сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;
14)          під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Водночас, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).
В свою чергу, підпунктом 1 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських закріплено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.
Як слідує з матеріалів службового розслідування, встановлені в ході службового розслідування в діях позивача порушення, полягають в тому, що останній не висловив відмови від пропозиції отримання неправомірної вигоди; не повідомив про пропозицію неправомірної вигоди безпосереднього керівника; не вжив заходів щодо припинення порушення з боку ОСОБА_3 , якщо таке мало місце; керуючи транспортним засобом здійснив зіткнення з іншими автомобілями; не залишився на місці дорожньо-транспортної події; не вжив заходів стосовно надання першої медичної допомоги працівнику СБУ, який постраждав внаслідок його затримання; не виконав вказівку працівника правоохоронного органу про зупинення руху автомобіля; несумлінне відношення до виконання службових обов`язків та до працівника правоохоронних органів. Вказану подію було висвітлено в засобах масової інформації та мережі Інтернет, що загалом викликало негативний суспільний інтерес та дискредитувало Національну поліцію України, зокрема ГУНП в Кіровоградській області.
Судом першої інстанції ретельно досліджено процес проведення службового розслідування стосовно позивача, проаналізовано зібрані докази, а також надано оцінку показанням свідків, допитаних під час розгляду справи в суді першої інстанції.
На підставі оцінки матеріалів службового розслідування та встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку висновку про доведеність у спірних правовідносинах факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним, оскільки під час проведення службового розслідування інформація щодо порушень службової дисципліни знайшла своє підтвердження.
Стосовно посилань скаржника про те, що на момент винесення спірних наказів жодного обвинувального вироку суду щодо вчинення позивачем злочину не було винесено, а отже відповідачем проігноровано основоположні принципи презумпції невинуватості особи та верховенства права, слід зазначити наступне.
Так, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.
Колегія суддів зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладених у постанові від 18 квітня 2019 р. у справі №804/1831/16, в постанові від 11.04.2018 р. по справі №817/1303/16., в постанові від 02.10.2018 р. у справі №815/4463/17.
При цьому, колегія суддів зазначає, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить поліцейського, нівелює всі попередні заслуги останнього, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Також слід наголосити, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 р. у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 р. у справі «Є. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 р. у справі «Ringvoid v. Norway», заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Подібні висновки викладені в рішеннях Верховного Суду від 22 січня 2020 р. по справі №160/1750/19, від 06 лютого 2020 р. по справі №300/1406/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 р. по справі №901/918/18.
При цьому, як вже було зазначено раніше, в рамках службового розслідування не встановлювалося вчинення кримінального та адміністративного правопорушення, а було надано оцінку щодо дотримання позивачем службової дисципліни та професійно-етичних якостей поліцейського та висновок службового розслідування ґрунтується на самостійних правових підставах.
Крім того, в рамках службового розслідування позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, в той час як за результатами розгляду кримінального провадження, у разі доведені вини обвинуваченого, передбачена саме кримінальна відповідальність, а тому скаржник безпідставно ототожнює обставини, які розглядають в рамках кримінального провадження та предметом службового розслідування, за результатами якого винесені спірні рішення.
Щодо доводів скаржника про те, що до складу дисциплінарної комісії входила особа, яка приймала участь у затримані позивача, що в свою чергу ставить під сумнів неупередженість такої особи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті 15 Дисциплінарного статуту забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування.
Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статут під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.
Як слідує з матеріалів справи під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 не скористався наданим положеннями вказаної статті правом подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування, зокрема ОСОБА_4 . При цьому, фактів які б підтверджували те, що ОСОБА_4 якимось чином був зацікавлений у результатах службового розслідування чи у звільненні позивача судом не встановлено.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Колегія суддів зазначає, що порядок проходження служби в органах поліції та звільнення з неї врегульовано Законом України «Про національну поліцію», а тому застосування норм цього Закону має прерогативне застосування у спірних правовідносинах.
Оскільки Законом України «Про національну поліцію» чітко врегульовано питання щодо підстав звільнення осіб з органів поліції, приписи КЗпП України в даному випадку щодо підстав звільнення не застосовуються.
Посилання скаржника про те, що відповідач порушив приписи КЗпП України щодо своєчасного розрахунку при звільнені не спростовують правомірності спірних рішень в частині обґрунтованості їх прийняття, а стосується порядку розрахунку, який здійснюється після прийняття таких рішень.
Також колегія суддів не враховує поданий позивачем доказ - відеозапис зроблений апелянтом ОСОБА_1 на особистий мобільний телефон 30.10.2020, на підставі якого апелянт вважає необхідним порівняти погодні умови і пору доби для оцінки ступеня освітлення території під час його затримання 30.10.2018, оскільки такий доказ є неналежним через відсутність можливості встановити, що обставини зафіксовані на цьому відеозаписи дійсно відповідають тим, які були два роки тому.
При цьому, як вже зазначалося раніше, під час розгляду даної справи суд не встановлює наявність вини або її відсутність щодо вчинення позивачем адміністративного або кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, оцінивши встановлені фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку вважає правильним висновок суду першої інстанції, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Оскільки відсутні підстави для задоволення вимог позивача про скасування спірних наказів, задоволенню також не підлягають позовні вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування наказів відповідача.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 317 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров