Ухвала
Іменем України
 
14 червня 2021року
 
м. Київ
 
справа № 755/18922/20
 
провадження № 61-9343ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                 Коротенка Є. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Зінченком Максимом Миколайовичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дніпровський ВДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ)), старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян Ірина Олександрівна, начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрющенко Ірина Василівна, стягувач ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність державних виконавців, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила:
-          визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського РВ ДВС у                         м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ ) в особі старшого державного виконавця       Очеретян І. О. щодо винесення в строки передбачені частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про закінчення виконавчого провадження;
-          визнати неправомірними дії Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ                 (м. Київ) в особі начальника відділу Андрющенко І. В. щодо винесення постанови про скасування процесуального документа від 23 листопада               2020 року (ВП № 63268941);
-          зобов`язати Дніпровський РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ ) в особі старшого державного виконавця Очеретян І. О. виконати вимоги пункту                   9 частини першої статті 39, частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»;
-          винести постанову про закінчення виконавчого провадження №63268941 за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року № 755/7398/20, виданим на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року;
-          не здійснювати заходи по стягненню з неї виконавчого збору за вказаним виконавчим провадженням.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , виходили з того, що дії суб`єктів оскарження, які були вчиненні в рамках виконавчого провадження               № 5326894, відкритого на підставі виконавчого листа № 755/7398/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року, відповідають вимогам законодавства, є обґрунтованим. 
 
У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Зінченком М. М., на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, здана до поштового відділення зв`язку 03 червня 2021 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
 
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що копію постанови Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року отримав                   12 травня 2021 року, в підтвердження чого надає копію заяви про видачу оскаржуваного судового рішення з відповідною відміткою про дату такої видачі. 
 
Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки без своєчасного отримання копії оскаржуваного судового рішення заявник позбавлений можливості як визначення необхідності подання касаційної скарги, так і її мотивування, що є обов`язковим елементом касаційної скарги згідно з вимогами статті 392 ЦПК України, він підлягає поновленню.
 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що дії суб`єктів оскарження, а саме старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ                     (м. Київ) Очеретян І. О. та начальника відділу Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Андрющенко І. В. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме, виконавцем несвоєчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а начальником ОСОБА_3 безпідставно скасовано процесуальний документ - постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження № 63268941, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13 серпня 2020 року. Зазначає, що суб`єктами оскарження порушено вимоги частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 листопада 2020 року начальник відділу Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Андрющенко І. В. не дотрималася вимог частини дев`ятої статті 27, пункту 9 частини першої статті       39 та частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Зінченком М. М., на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року необхідно відмовити з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі у розмірі 8 700 грн, пеню за порушення виконання зобов`язання у розмірі 22 272 грн, штраф у розмірі 4 350 грн, 243 ,60 грн - інфляційних втрат, 2 440,07 грн - процентів річних, судовий збір в розмірі 840, 80 грн, а всього на суму 38 846, 47 грн .
 
Стягувач ОСОБА_2 звернувся з заявою до Дніпровського РВ ДВС                 м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) про примусове виконання вказаного вище рішення,              яка отримана Дніпровським РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) 9 жовтня               2020 року.
 
На підставі заяви стягувача ОСОБА_2 та виконавчого листа                               № 755/7398/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року, старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Очеретян І. О. 12 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження, а також винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 3 884,64 грн, та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369 грн.
 
Стягувачем ОСОБА_2 01 жовтня 2020 року було складено розписку, відповідно до якої останній не має будь - яких претензій майнового характеру до боржника ОСОБА_1 у зв`язку з повним погашенням заборгованості.
 
28 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Очеретян І. О. щодо закінчення зазначеного вище виконавчого провадження в зв`язку з виконанням судового рішення.
 
На адресу старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Очеретян І. О від ОСОБА_1 28 жовтня 2020 року було подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням судового рішення.
 
Начальником відділу Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Андрющенко І. В. 23 листопада 2020 року винесена постанова про скасування процесуального рішення, а саме, постанови від 20 листопада 2020 року про закінчення виконавчого провадження, що було відкрито за виконавчим листом від 755/7398/20, виданим Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року, у зв`язку з тим, що боржником не сплачено виконавчий збір та витрати.
 
Частинами другою - четвертою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.
 
Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
 
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
 
Частиною 8 даної статті визначено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
 
У відповідності до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
 
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
 
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
 
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
 
Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.      
 
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Очеретян І. О. було винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
 
Боржник ОСОБА_1 та стягувач ОСОБА_2 подали заяви про закінчення виконавчого провадження до старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Очеретян І. О. тільки 28 жовтня 2020 року. 
Вказані заяви виконавець отримала 30 жовтня 2020 року, тобто після відкриття виконавчого провадження. Сторони виконавчого провадження подали вказані заяви з порушенням вимог статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Начальник відділу Дніпровського РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Андрющенко І. В. діючи у відповідності до вимог частини четвертої статті                74 Закону України «Про виконавче провадження» скасувала постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження № 63268941, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13 серпня 2020 року за                               № 755/7398/20, у зв`язку з тим, що боржником не було сплачено виконавчий збір, визначений відповідно до постанови, що винесена в рамках даного виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору від 12 жовтня    2020 року .
 
Відповідно до положень статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у пункті 1 частини 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
На підставі викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого правового обґрунтування щодо порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» з боку як державного виконавця, так і начальника відділу державної служби.
 
Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій, що дії суб`єктів оскарження, які були вчиненні в рамках вказаного виконавчого провадження № 5326894, відкритого на підставі виконавчого листа № 755/7398/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року, відповідають вимогам законодавства, є обґрунтованим.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційного суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Зінченком М. М., на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Зінченком М. М., на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених частиною четвертої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В :
 
Клопотання ОСОБА_1 , подане представником - адвокатом Зінченком Максимом Миколайовичем, про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Зінченком Максимом Миколайовичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від                      13 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані         особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян Ірина Олександрівна, начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрющенко Ірина Василівна, стягувач ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність державних виконавців відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко