ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2021 року                                                                         м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 506/74/20
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2561/21
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач), 
суддів – Ващенко Л.Г., Сєвєрова Є.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Гончар І.В.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рух справи 
У лютому 2020 року представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі – АТ «СК «АРКС») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі –ДТП) а.с.2-6. 
В обґрунтування позову послався на те, що 06 липня 2019 року сталася ДТП за участю автомобіля марки "NISSAN", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки, та автомобіля "SSANGYONG" державний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження у вигляді: деформованого переднього правого крила, пошкодженого правого повторювача повороту, деформації передньої правої двері, пошкодження лакофарбового покриття задньої правої двері. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в АТ «СК «АХА Страхування» (після зміни назви - АТ «СК «АРКС»), про що свідчить поліс №АК/9150639. Страхова компанія відмовилась відшкодовувати вартість ремонту автомобіля.
Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф. 
Позивач на відновлювальний ремонт автомобіля витратив 20 800 грн.
Зазначав, що позивачу завдана моральна шкода, яку обґрунтовував тим, що він ( ОСОБА_2 ) є приватним підприємцем та займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, а у липні 2019 р. йшли жнива і йому вкрай необхідний був автомобіль для організації жнив, але через ДТП він не міг належним чином оперативно користуватися вказаним автомобілем, був позбавлений можливості оперативно керувати комбайнами та транспортними засобами зайнятими на жнивах, оперативно вирішувати питання щодо доставки робочим продуктів харчування, паливно-мастильних матеріалів, вирішувати питання з ХПП по доставці врожаю, контролювати якість проведення жнив на полях, вирішувати питання щодо оплати послуг в банківських установах, здачі до податкової звітів за півроку та вирішувати інші господарські справи.
Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь:
- моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;
- судові витрати: судовий збір 840,80 грн.; за надання правової допомоги – 2000 грн.; за явку адвоката до суду (витрати на бензин) – 746 грн. (а.с.181-184).
Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала.
Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди представник позивача просив залишити без розгляду (а.с.194).
Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа АТ «СК «АРКС», про стягнення матеріальної шкоди у результаті ДТП залишено без розгляду (а.с.206-207).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, що оскаржується
Рішенням Фрунзівського районного суду Одесбкої області від 05 листопада 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правової допомоги у розмірі 2 000 грн.
У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, судового збору та витрат на явку адвоката до суду відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, суду першої інстанції виходив з доведеності вимог в цій частині.
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з необґрунтованості вимог в цій частині, з огляду на те, що:
-надання послуг в збиранні врожаю іншим сільгоспвиробникам не входить у вид діяльності позивача відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку № 325 від 26 січня 2017 року;
- ОСОБА_2 не було зазначено які саме культури посаджені на його полях та чи збирав врожай в липні.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат, пов`язаних з прибуттям представника в судові засідання, суд першої інстанції виходив з того, що ст.19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначені види адвокатської діяльності, до яких не належить виїзд адвоката до суду. 

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2020 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди, судових витрат та витрат за явку адвоката до суду скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 , стягнувши з відповідача на його користь:
- моральну шкоду 10 000 грн.;
- судовий збір у сумі 1 681,60 грн.;
- судовий збір за подачу апеляційної скарги 2 520 грн.;
- за явку адвоката до суду у сумі 1 084,50 грн.
В обґрунтування скарги представник посилається на те, що суд першої інстанції не на дав належної оцінки та не звернув уваги на: докази наявні у справі, пояснення відповідачки та постанову суду, якою визнано вину відповідачки у скоєнні ДТП. 
Крім доводів зазначених в позовній заяві, представник зазначав, що відповідачка в судовому засідання підтвердила факт того, що ОСОБА_2 дійсно надавав послуги зі збирання врожаю на особистому комбайні після ДТП та приїздив до комбайну на своєму транспортному засобі, що вказує на те, що він використовував автомобіль в підприємницькій діяльності та в особистих цілях. Вона не заперечує те, що її автомашина пошкодила автомашину позивача, але відшкодувати моральну шкоду не буде, бо якщо відшкодує моральну шкоду, то буде відшкодовувати і матеріальну шкоду. 
Зазначав, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.263 ЦПК України в оскаржуваному рішенні не посилався на висновки Верховного Суду. Крім того, в порушенні вимог ст.12 ЦПК України суд не сприяв позивачу у залученні у якості відповідача АТ «СК «АРКС», у зв`язку з тим, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування ці вільно-правової відповідальності. Зазначене змусило позивача зменшити позовні вимоги до стягнення з ОСОБА_3 лише моральної шкоди та судових витрат (а.с.236-240). 
Відповідачка та третя особа не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні стягнення моральної шкоди, судового збору та витрат адвоката на явку до суду, тому саме в цій частині і переглядається апеляційним судом. В частині ж стягнення витрат на правову допомогу сторонами судове рішення не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду.

Фактичні обставини, встановлені судом
Судом установлено, що 06 липня 2019 року о 13.30 год. в селі Новосамарка Окнянського району Одеської області, ОСОБА_3 після зупинки транспортного засобу марки "NISSAN", номерний        знак НОМЕР_1 , не вжила всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, що призвело до самовільного руху автомобіля і зіткнення з транспортним засобом марки "SSANGYONG", державний номер НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .. В результаті ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження у вигляді деформованого переднього правого крила, пошкодженого правого повторювача повороту, деформації передньої правої двері, пошкодження лакофарбового покриття задньої правої двері. 
Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.17).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «АХА Страхування» (після зміни назви - АТ «СК «АРКС»), що підтверджується полісом № АК/9150639 від 23 серпня 2008 року (а.с.88).  
За твердженням позивача його автомобіль в період з 06 липня 2019 року по 19 липня 2019 року знаходився в ремонті, який здійснював ПП « ОСОБА_5 ».
За актом виконаних робіт від 19 липня 2019 року та накладною № 008 від 19 липня 2019 року позивачем сплачено за ремонт автомобіля 20 800 грн. (а.с.19,20).     
12 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку Однак, йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з огляду на порушення потерпілим вимог ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема:
- строк звернення (звернувся лише більше як через 4 місяці після ДТП);
- відремонтовано автомобіль до звернення до страхової компанії;
що призвело до неможливості страховика встановити причини та обставини настання ДТП, а також розмір заподіяної шкоди (а.с.90-91). Аналогічну відповідь страхова компанія надала на претензію адвоката Кресюна В.А. (а.с.21-24).
       Звертаючись до суду у лютому 2020 року представник позивача просив стягнути з страхової компанії та ОСОБА_3 в солідарному порядку:
-матеріальну шкоду у розмірі 20 800 грн.;
-моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;
-судові витрати 1681,60 грн. (а.с.2-6).
У березні 2020 року представник позивача уточнив позовні вимоги, визначивши страхову компанію третьою особою, та просив стягнути з ОСОБА_3 :
-матеріальну шкоду у розмірі 20 800 грн.;
-моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;
-судові витрати: судовий збір 1681,60 грн., за надання правової допомоги 5 000 грн., витрати за явку адвоката до суду та на банківські послуги (а.с.43-44).
У липні 2020 року представник позивача знов уточнив позовні вимоги, визначивши відповідачами страхову компанію та ОСОБА_3 , та просив стягнути в солідарному порядку матеріальну, моральну шкоду та судові витрати (а.с.144-149).
Ухвалою суду від 17 липня 2020 року зазначені уточнення залишені без розгляду (а.с.166-167). Ухвала сторонами не оскаржена.
У вересні 2020 року представник позивача остаточно уточнив позовні вимоги, зазначивши відповідачем ОСОБА_3 , та просив суд стягнути з неї моральну шкоду та судові витрати (а.с.181-184).
Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди представник позивача просив залишити без розгляду (а.с.194).
Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа АТ «СК «АРКС», про стягнення матеріальної шкоди у результаті ДТП залишено без розгляду (а.с.206-207).
При цьому, у вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Красноокнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3  та АТ «СК «АРКС» про стягнення матеріальної шкоди у результаті ДТП та витрат на правову допомогу (справа № 506/585/20).  
Предметом розгляду цієї справи є стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.
За норами ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Аналіз наведених норм дає дійти висновку, що за загальним правилом складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди.
Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.
Згідно із принципом змагальності сторін необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди.
При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим, суд повинен належним чином оцінювати ступінь немайнових втрат.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження № 14-154цс19.
За нормами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, обґрунтовуючи завдання моральної шкоди йому діями відповідачки, послався на неможливість користування транспортним засобом, що спричинило неможливість оперативно вирішувати справи, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності.
Разом з тим, позивачем не зазначено про будь-які душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. Зазначені позивачем обставини, у яких він не міг використати свій транспортний засіб, не містять доводів щодо наявності втрат у немайновій сфері позивача, а отже не містять моральних характер. 
Відсутність втрат у немайновій сфері потерпілої особи, виключає відповідальність за завдану шкоду.
Отже, не маючи обґрунтування в чому саме полягала моральна шкода, завдана позивачу неправомірними діями відповідача, у суду відсутні правові підстави для відповідного стягнення.
Позивачем не доведено суду обґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Доводи апеляційної скарги про не сприяння суду позивачу узалученні у якості відповідача страхової компанії, що змусило його зменшити позовні вимоги, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем,не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто,визначення відповідачів, предмета та підстав спорує правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Отже, саме позивач, користуючись своїми процесуальними правами, визначає відповідача у справі. Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив відповідача у справі лише винну у вчиненні ДТП особу ОСОБА_3 , з якої і просив суд стягнути моральну шкоду на судові витрати. 
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції пояснень відповідачки відносно встановлення факту використання позивачем автомобіля в підприємницькій діяльності та в особистих цілях, не мають правового значення, оскілки виходять за межи предмета доказування.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Суд першої інстанцій в оскаржуваній частині правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому судове рішення в частині його оскарження є законним та обґрунтованим.
В частині стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу рішення суду сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду в цій частині.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З огляду на положення ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат у разі відмови у задоволенні вимог покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, судового збору та витрат на явку адвоката до суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 30 квітня 2021 року.

Головуючий:
   
Судді: