ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/6990/20
Головуючий у першій інстанції – Овсієнко Ю. К.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/540/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
сторони: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, Чернігівська обласна рада,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Новгород-Сіверське районне дочірнє агролісгосподарське спеціалізоване підприємство «Новгород-Сіверськрайагролісгосп», громадська організація «Сосниця щит»,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, подану представником Тихоновським Дмитром Михайловичем, на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2021 року (місце ухвалення – м. Чернігів, дата складання повного тексту – 22.01.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, Чернігівська обласна рада про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
                                     В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, Чернігівської обласної ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування посилається на те, що позивач приступив до виконання обов`язків директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» 04.03.2020 на підставі контракту термін дії якого до 03.09.2020, але 02.09.2020 було укладено додаткову угоду № 1, якою контракт було продовжено до 24.12.2020.
05.10.2020 позивачу стало відомо, що відповідно до наказу від 05.10.2020 № 28/к-ДП його було звільнено з займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі заяви про звільнення, яку ОСОБА_1 писав без дати при прийомі на роботу. При цьому посилається на те, що заява була написана під тиском та було умовою підписання контракту з боку керівництва КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради. У зв`язку з незаконними діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до фахівців ГО «Сосниця щит» та до Чернігівської місцевої прокуратури, якою відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
З врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 у позові просить визнати незаконним та скасувати наказ КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 05.10.2020 №28/к-ДП про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп»; 
поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» з 05.10.2020;
стягнути з Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новогород-Сіверськрайагролісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05.10.2020;
допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.01.2021 позовні вимоги задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 05.10.2020 №28/к-ДП про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп». 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» з 05.10.2020.
Стягнуто з КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05.10.2020 по 22.01.2020 в сумі 91978, 24 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп». 
Стягнуто з КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради на користь держави судовий збір в розмірі 2722,41 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що судом не встановлено вільного волевиявлення на звільнення ОСОБА_1 , оскільки у заяві не зазначено дати, з якої він просить його звільнити, як і не зазначено дати складання заяви, що є основною умовою звільнення за угодою сторін, таким чином вимоги щодо поновлення його на вказаній посаді з 05.10.2020 року є обґрунтованими. Разом з тим, обраховуючи та стягуючи середню заробітну плату за час вимушеного прогулу суд прийняв до уваги дані з Реєстру застрахованих осіб ДРЗДСС Пенсійного фонду України станом на 09.12.2020, оскільки інша інформація про заробіток позивача відсутня.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради Тихоновський Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.01.2021, та ухвалити нове справедливе рішення.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач працював в Новгород-Сіверському районному дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємстві «Новгород-Сіверськрайагролісгосп», там отримуав заробітну плату, там здійснювався облік його робочого часу, як наслідок вимушений прогул позивача має місце в Новгород-Сіверському районному дочірньому агролісгоспродарському спеціалізованому підприємстві «Новгород-Сіверськрайагролісгосп». Позивачем заявлена вимога про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп», яке є у справі третьою особою, а не відповідачем. Таким чином у суду не було підстав для задоволення позову шляхом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради.
Крім того, заявник у скарзі посилається на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів про розмір його заробітку для обчислення судом середнього заробітку за один день вимушеного прогулу. Зазначає, що поновивши позивача на посаді з 05.10.2020 суд не зважив на ту обставину, що позивача звільнено починаючи з 06.10.2020, тобто 05.10.2020 позивач ще працював на підприємстві, останній день його роботи, а звільнено його з 06.10.2020, в наказі про звільнення останній день роботи – 05.10.2020.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.01.2021 в силі, апеляційну скаргу без задоволення. В обгрунтування посилається на законність та обгрунтованість судового рішення, та безпідставність апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що 04.03.2020 між КП «Чернігівоблагроліс» та ОСОБА_1 було укладено контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 призначений виконуючим обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» терміном до 03.09.2020 (а.с. 6-12).
Відповідно до положень Додаткової угоди №1 до вказаного вище контракту від 02.09.2020, внесено зміни до п. 7.1 контракту, а саме, що цей контракт діє з 04.03.2020 по 24.12.2020 включно (а.с. 13).
Наказом генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» № 28/к-ДП від 05.10.2020, звільнено ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» 05.10.2020, з займаної посади за угодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: контракт від 04.03.2020, заява про звільнення з займаної посади (а.с. 14).
Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 про звільнення, яка була підставою для винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, з якої вбачається, що він просить звільнити його з займаної посади за згодою сторін. Заява не містить дати її написання; міститься відмітка, що заява зареєстрована за «вх. 822 05.10.20» (а.с. 47).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що не встановлено вільного волевиявлення на звільнення ОСОБА_1 , оскільки у заяві не зазначено дати, з якої він просить його звільнити, як і не зазначено дати складання заяви, що є основною умовою звільнення за угодою сторін, таким чином вимоги щодо поновлення його на вказаній посаді з 05.10.2020 року є обґрунтованими. Разом з тим, обраховуючи та стягуючи середню заробітну плату за час вимушеного прогулу суд прийняв до уваги дані з Реєстру застрахованих осіб ДРЗДСС Пенсійного фонду України станом на 09.12.2020, оскільки інша інформація про заробіток позивача відсутня.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду в частині визнання незаконним та скасування наказу КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 05.10.2020 №28/к-ДП про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп», враховуючи наступне.
Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, в тому числі: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинений за угодою сторін. Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами, а відтак, звільнення позивача здійснено без порушень вимог ст. 36 КЗпП України.
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, 04.03.2020 між КП «Чернігівоблагроліс» та ОСОБА_1 було укладено контракт, в подальшому 05.10.2020 наказом генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» №28/к-ДП ОСОБА_1 було звільнено, та матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 про звільнення, яка не містить дати її написання, та з якого часу заявник просив звільнити.
Тобто, у даному спорі позивачем заперечується факт його ініціативи і досягнення домовленості із роботодавцем на його звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
З врахуванням викладеного вище, судом правильно встановлено відсутність вільного волевиявлення на звільнення ОСОБА_1 , оскільки у заяві не зазначено дати, з якої він просить його звільнити, як і не зазначено дати складання заяви, що є основною умовою звільнення за угодою сторін, таким чином вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказу КП «Чернігівоблагроліс» № 28/к-ДП від 05.10.2020 про звільнення є обґрунтованими.
Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про узгодженість між сторонами дати звільнення позивача за згодою сторін, та вільне волевиявлення ОСОБА_1 щодо написання заяви про звільнення не грунтується на матеріалах справи та є непідтвердженими належними та допустимими доказами, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство.
Крім того, оскільки контракт про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» було укладено між КП «Чернігівоблагроліс» та ОСОБА_1 , то позивачем правильно визначено відповідача щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 . 
Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» з 05.10.2020 та стягнення з КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та  підлягає скасуванню в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» з 05.10.2020 та  стягнення з КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України). 
Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.
Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.
З врахуванням викладеного вище, заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скирги про те, що позивач працював в Новгород-Сіверському районному дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємстві «Новгород-Сіерськрайагролісгосп», там отримуав заробітну плату, та  здійснювався облік його робочого часу. 
Як вбачається, позивачем Новгород-Сіверське районне дочірньє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» у позові зазначено, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а у уточнених позовних вимогах позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу саме з третьої особи, на що суд першої інстанції увагу не звернув, та в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства задовольнив вимоги позивача, та стягнув з КП"Чернігівоблагроліс" на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до даних, наданих позивачем до позовної заяви,  Новгород –Сіверське районне дочірне агролісогосподарське спеціалізоване підприємство  «Новгород-Сіверськагролісгосп» є юридичною особою, та відповідно позивач зазначений керівником(а.с. 17).
З врахуванням наведеного, не є обгрунтованими заперечення позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо заявлення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у позовній заяві саме до відповідача і стягнення  з КП «Чернігівоблагроліс», що розглянуто судом в межах заявлених вимог, як і посилання на  правильність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу КП «Чернігівоблагроліс», оскільки відповідно до довідки про індивідуальні відомості про застраховану особу  нарахування заробітної плати  ОСОБА_1 здійснювало Новгород –Сіверське районне дочірне агролісогосподарське спеціалізоване підприємство  «Новгород-Сіверськагролісгосп» (а.с. 94).
Зважаючи на те, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни неналежного відповідача належним, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.
З огляду на таке, районний суд дійшов до висновку в частині вирішених вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з порушенням норм матеріального та процесуального права, отже рішення у цій частині підлягає скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги, щодо вимог заявлених до Новгород–Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства  «Новгород-Сіверськагролісгосп» не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень, та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Отже, позов у справі у цій частині за відсутності належного відповідача не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався, з врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до задоволених вимог з КП «Чернігівоблагроліс» підлягає стягненню за розгляд справи у суді першої інстанції  за вимогу немайнового характеру на користь держави у сумі 840,80 грн, отже рішення підлягає зміні в частині стягнення з КП «Чернігівоблагроліс» на користь держави судового збору зменшивши розмір з 2722, 41 грн до 840,80 грн.   
Оскільки апеляційна скарга КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради задовольняється частково, та з врахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», у повернення судового збору КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради слід компенсувати за рахунок держави  у порядку, встановленому  КМУ сплачений судовий збір  за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 1261,20 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради задовольнити частково.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2021 року в частині вирішених позовних вимог про поновленння на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, відмовивши у задоволенні цих вимог.
Змінити рішення в частині стягнення з Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» на користь держави судового збору зменшивши розмір з 2722,41грн. до 840,80 грн.   
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Компенсувати Комунальному підприємству «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради (14000, м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 39, код ЄДРПОУ 31275389) за рахунок держави  у порядку, встановленому  КМУ 1261,20  грн сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 09.04.2021.

Головуючий                                                        Судді :