УХВАЛА

19 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/2539/20
адміністративне провадження № К/9901/7728/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
02 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, заявнику необхідно було надіслати докази отримання ним повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції або заяву про поновлення процесуального строку, із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують.
На виконання ухвали Верховного Суду ОСОБА_1 надіслав заяву, в якій зазначив, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції він отримав у суді першої інстанції, що підтверджується копією заяви. Надалі, 25 березня 2021 року, вже після звернення до Верховного Суду із зазначеною касаційною скаргою на його адресу надійшов повний текст судового рішення, яке Третій апеляційний адміністративний суд надіслав йому лише у березні 2021 року, що підтверджується конвертом та відомостями з ідентифікатора міжнародного поштового відправлення ПАТ "Укрпошта".
Частиною другою статті 329 КАС України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 332 КАС України розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції, склад якої визначений у порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Перевіривши зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження та докази, додані на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 329 КАС України. 
Аналізуючи доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - ГУ МВС України в Запорізькій області), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Запорізькій області від 04 листопада 2015 року №445о/с про звільнення за пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 65 «г» (через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1 (М-135036), відстороненого від посади оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері обігу протиправного контенту і господарської діяльності управління боротьби з кіберзлочинністю ГУ МВС України в Запорізькій області; зобов`язати відповідача поновити його на службі на займаній посаді або, у разі ліквідації цієї посади, перевести на іншу посаду з урахуванням класифікаційних характеристик, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу згідно з попередньою посадою, з 06 листопада 2015 року; зобов`язати ГУ МВС України в Запорізькій області виплатити на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по день поновлення на роботі.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції безпідставно залишив його позов без розгляду, виходячи з інформації, яку відповідач зазначив у відзиві, оскільки відповідне клопотання ГУ МВС України в Запорізькій області подало пізніше. Суди не надали належної правової оцінки доводам позивача щодо поважності причин пропуску ним процесуального строку, зокрема, щодо перебування у 2015 році під слідством, а після оголошення виправдовувального вироку у лютому 2017 року (справа №336/1654/16) і завершення кримінального переслідування у січні 2018 року, позивач вирішував питання щодо відшкодування йому моральної та майнової шкоди (справа №336/4824/18). Посилаючись на те, що вирішення питання про скасування протиправного наказу та поновлення на службі є частиною процесу, пов`язаного з реабілітацією особи, незаконно притягнутої до кримінальної відповідальності, позивач посилається на те, що зміг звернутися до відповідача із заявою про поновлення його трудових прав лише 03    березня 2020 року, тому вважає що суди безпідставно залишили його позов без розгляду.
За правилами частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у     пунктах 3,     4,     12,     13,     17,     20     частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що вступна частина вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2017 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 серпня 2017 року у кримінальній справі №336/1354/16-к, свідчать про те, що позивач був присутній під час розгляду кримінальної справи та не оспорював той факт, що він не працевлаштований. Водночас, в описовій частині постанови Запорізького апеляційного суду від 21   січня 2020 року у цивільній справі №336/4824/18 зазначено, що згідно з витягом з наказу ГУ МВС України у Запорізькій області №445 о/с (що оскаржується позивачем у цій справі) підполковника міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері обігу протиправного контенту і господарської діяльності управління боротьби з кіберзлочинністю ГУ МВС України у Запорізькій області звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил України за пунктом 64 «г» через скорочення штатів. Ця постанова оскаржена позивачем у касаційному порядку.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, позивач щонайменше під час розгляду справи №336/4824/18 був обізнаний про своє звільнення та існування спірного наказу.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції  погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, проте зауважив, що суд першої інстанції  під час відкриття провадження у справі не прийняв процесуальне рішення щодо поданої позивачем заяви про його поновлення та фактично розглянув лише клопотання відповідача про залишення позову без розгляду. Крім того, документи, направлені відповідачем на адресу суду і позивача разом із запереченням на відповідь на відзив надійшли суду в день судового засідання 10 серпня 2020 року.
Разом з тим, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, на що посилався ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не вплинули на вирішення спірного питання, а тому, відповідно частини другої статті 317 КАС України не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважив, що матеріали справи свідчать і сторонами не спростовується той факт, що до позивача за ухвалою суду застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади на строк до 15 листопада 2015 року. Таким чином, позивач мав з`явитися до місця служби 16 листопада 2015 року та дізнатися про своє звільнення наказом від 06 листопада 2015 року, тобто це і є часом, з якого повинен обчислюватись строк звернення до суду. Всі інші обставини не мають значення для встановлення часу, коли позивач мав дізнатися про порушення свого права.
Так, згідно з частиною другою статті 122 КАС України    для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною п`ятою статті 122 КАС України    визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У таких випадках не підлягає застосуванню    стаття 233 КЗпП України, яка передбачає право працівника звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, оскільки в таких випадках застосовуються положення КАС України, як норми спеціального закону.
Тому, суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про  неотримання ним будь-яких повідомлень про звільнення; врученням спірного наказу, трудової книжки, військового квитка та припису до військкомату до 17 квітня 2020 року.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.    При цьому законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Враховуючи те, що позивач протягом чотирьох років не вживав заходів щодо оскарження свого звільнення зі служби, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така бездіяльність ОСОБА_1 свідчить про його байдужість до свого службового становища та відсутність жодного інтересу до продовження служби, про що також свідчить і той факт, що після набрання чинності виправдувальним вироком у лютому 2017 році у  кримінальній справі №336/1354/16-к позивач до місця служби не з`явився.
Тому, суд дійшов висновку, що об`єктивних підстав для поновлення строку звернення до суду немає, а розгляд цієї справи по суті, в контексті наведеного, порушить баланс суспільних та особистих інтересів і може призвести до невиправданих витрат державного бюджету.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Мотиви, наведені в оскаржуваних судових рішеннях та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, зокрема, щодо неправильної оцінки обставин справи, свідчать про правильне застосування судами норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.
Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року необхідно відмовити. 
Керуючись статтями 248, 328, частиною другою статті 329 та статтею 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року.
2. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
3. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    В.Е. Мацедонська
                                                                                                    О.Р. Радишевська