ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 804/1749/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      

          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 р. (суддя Луніна О.С.) в адміністративній справі № 804/1749/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №6241-15 від 06.05.2015, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 33 282,63 грн. та податкового повідомлення-рішення №17138-1303 від 29.08.2016, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 21 203,77 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що договір оренди земельної ділянки площею 0,108 га, на який посилається відповідач при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень є припиненим з 17 листопада 2014 р., тому підстави для нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати за 2015, 2016 роки за таку земельну ділянку відсутні. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 р. позов задоволено.
У поданій до суду апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що оскільки акт приймання-передачі земельної ділянки відсутній, позивачка продовжує користування земельною ділянкою, тому має сплачувати орендну плату.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце  розгляду справи, до суду уповноважених представників не направили. У поданому до суду клопотанні позивачка просила здійснювати розгляд апеляційної скарги без її участі. Скаржник про причини неявки уповноваженого представника не повідомив.
Відповідно до частини 2  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.
На підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України судом здійснено процесуальне правонаступництво відповідача - Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:
03.06.2005 року ОСОБА_1 придбала одноповерхову нежитлову будівлю загальною площею 314,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , розташовану на земельній ділянці, яка належить Криворізькому міськвиконкому, що підтверджено договором купівлі-продажу нежитлової будівлі, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 14,15). 06.06.2005 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджено копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а. с. 23). Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Криворізькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки від 09.10.2009 року, зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 17.11.2009 року за реєстраційним номером 040910800985 (а. с. 27-30). За умовами договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2009 року, укладеного між Криворізькою міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар), орендодавець на підставі рішення міської ради від 19.08.2009 року № 3422 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови, площею 0,1081 га для розташування магазину продовольчих товарів. Згідно із п. 45 прикінцевих положень даного договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2009 року був підписаний сторонами та зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 листопада 2009 року за №040910800985. Відповідно до повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11 липня 2014 року внесено запис №22270060005008748 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а. с. 24). ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Криворізької міської ради з заявами про припинення договору оренди земельної ділянки, який було укладено на 5 років та строк дії якого спливав 17 листопада 2014 року, заявляючи про свою відмову від продовження строку дії договору та висловлюючи бажання оформити повернення земельної ділянки згідно з актом приймання-передачі. 25.09.2014 року складено акт обстеження земельної ділянки, згідно з яким головним спеціалістом з питань земельних ресурсів і будівництва виконкому Тернівської районної у місті ради Фуголь Вікторією Олександрівною в присутності доньки власниці ОСОБА_2 проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ніяка діяльність не ведеться, зачинено, санітарний стан задовільний, орендна плата сплачується частково, нерухоме майно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Листом від 03.10.2014 року за вих. № 7/18-803 Криворізька міська рада повідомила позивача, що у розділі «Умови повернення земельної ділянки» договору оренди земельної ділянки від 17.11.2009 року № 040910800985 вказано, що повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі (повернення). Орендар зобов`язаний до підписання акту приймання-передачі (повернення) привести земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (статті 212 Земельного кодексу України). Враховуючи викладене, повернення територіальній громаді міста земельної ділянки площею 0,1081 га по АДРЕСА_1 за актом приймання-передачі (повернення) буде здійснено після приведення орендарем цієї земельної ділянки у придатний для подальшого використання стан, або у разі переходу права власності на будівлю до іншої особи, до якої також перейде і право на оренду зазначеної земельної ділянки. Також цим листом позивача повідомлено, що за умовами договору оренди, неповернення земельної ділянки не звільняє орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом «орендна плата» договору оренди. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки. Крім того, листом від 22.10.2015 року за вих. № 2745 начальник управління земельних ресурсів виконкому міської ради повідомив позивача, що повернення земельної ділянки з орендного користування Криворізькій міській раді не є можливим через розміщення на земельній ділянці нерухомого майна (будівлі), що належить позивачу на праві приватної власності. 06.05.2015 року Криворізькою північною об`єднаною державною податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення №6241-15, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 33382,63 грн.  29.08.2016 року Криворізькою північною об`єднаною державною податковою інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення №17138-1303, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 21203,77 грн.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів звертає увагу, що перегляд оскарженого рішення суду першої інстанції,  здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
В апеляційній скарзі зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального права. При цьому, у розділі апеляційної скарги «Щодо порушення норм матеріального права» наводяться положення Податкового кодексу України (ст. 288, 285, 286, 58,57), Земельного кодексу України (ст.206). Жодних доводів в обгрунтування порушення судом першої інстанції норм матеріального права  апеляційна скарга не містить. 
Також, в апеляційній скарзі у розділі «Щодо обставин справи» наведені обставини справи та зроблено висновок про те, що «земельна ділянка площеею 0,1081 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , для розташуваня магазину продовольчих товарів, який на праві власності належить ОСОБА_1 , згідно п. 17 Договору була передана у фактичне користування позивачу у п`ятиденний термін після державної реєстрації права оренди за актом приймання-передачі». 
Однак, зазначена обставина – укладання договору оренди землі та передача її позивачці у тимчасове користування не оспорюється. Спірним є питання правомірності нарахування орендної плати за землю за 2015, 216 роки в той час, як договір оренди (за твердженням позивачки) припинив свою дію у 2014 році.
Скаржник стверджує, що, оскільки повернення земельної ділянки від орендаря до орендодавця у спірний період не відбулось,  нарахування орендної плати за вказані роки є правомірним.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що мотивувальна частина оскарженого рішення суду першої інстанції містить наступний висновок:
«Оскільки акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки складено 24.04.2019, тому ОСОБА_1 , за умовами договору, повинна була сплачувати орендну плату за землю за 2015 та 2016 роки» (т. 2 а.с.21 звор.бік).
Таким чином, суд першої інстанції визнав обов`язок позивачки сплатити орендну плату за землю за 2015 та 2016 роки.
Проте, підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень судом стала обставина відсутності обґрунтування визначеної суми орендної плати. При цьому, суд керувався приписами пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, відповідно до яких до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.
Суд першої інстанції дослідив наданий відповідачем розрахунок розміру орендної плати за землю, що підлягає до сплати з 01.01.2014 ФОП ОСОБА_1 до договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 17.11.2009 № 040910800985), площа земельної ділянки – 1081 кв. м.  За вказаним розрахунком річний розмір орендної плати складає 34   294,73 грн.
При цьому, суд першої інстанції вказав на те, що податковим повідомленням-рішенням № 6241-15 від 06.05.2015 позивачу визначено орендну плату у розмірі 33382,63 грн., податковим повідомленням-рішенням № 17138-1303 від 29.08.2016 позивачу визначено орендну плату за 2016 рік у розмірі 21203,77 грн.
Колегія суддів, у свою чергу, також дослідила зміст спірних податкових повідомлень-рішень і встановила, що у податковому повідомленні-рішенні № 17138-1303 від 29.08.2016 зазначено податковий період як « 2016» рік, сума податкового зобов`язання – 21203,77 грн. (т. 1 а.с.10). У податковому повідомленні-рішенні № 6241-15 від 06.05.2015 податковий період взагалі не вказано, сума податкового зобов`язання – 33382,63 грн. (т. 1 а.с.9).
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суми, визначені спірними податковими повідомленнями-рішеннями не підтверджені розрахунками річного розміру орендної плати за землю. Контролюючим органом – відповідачем у справі не надано таких розрахунків ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій. 
Крім того, апеляційна скаргі взагалі не містить жодного аргументу на спростування вказаного вище висновку суду першої інстанції та жодного розрахунку на підтвердження правомірності визначеного контролюючим органом розміру орендної плати за землю.
Колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства України є захист порушених прав фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обов`язок по доведенню правомірності спірних рішень покладено законом на суб`єкта владних повноважень, а не адміністративний суд. 
Слід також зазначити, що скаржник (контролюючий орган), який наполягав на розгляді його апеляційної скарги за участю сторін, у судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, не проявивши, тим самим жодної зацікавленості в судовому процесі.
Оскільки апеляційна скаргі не містить доводів, які є підставами для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції, підстави для її задоволення, визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 р. в адміністративній справі № 804/1749/17 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 08 червня 2021 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук