ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/14821/20 пров. № А/857/4904/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                                         Гуляка В.В. 
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:       Стельмаха П.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року   (суддя – Сорока Ю.Ю., час ухвалення – 11:20 год., місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту – 25.01.2021р.), 
в адміністративній справі №140/14821/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                          встановив:  

У жовтні 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06.05.2020р. №5-5133-0311, №6-5133-0311, №9-5133-0311, №0018569-5133-0311. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 06.05.2020 №5-5133-0311, №6-5133-0311, №9-5133-0311, №0018569-5133-0311. Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області судовий збір у сумі 840,80 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 19.01.2021 року не погодився відповідач ГУ ДПС у Волинській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи та неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що можливість використання пільги передбаченої пп.“є” пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе лише за наявності двох одночасно наявних складових: 1) якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти з відповідним видом діяльності; 2) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), а надані ФОП ОСОБА_1  до позову копії документів не спростовують позицію податкового органу при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки не підтверджують наявності двох описаних вище властивостей господарської діяльності та майна позивача. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 19.01.2021 року та у задоволені адміністративного позову  відмовити повністю. 

Учасники справи в засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили. 
Представник відповідача подав суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тимчасовою непрацездатністю уповноваженого представника ОСОБА_2 , однак колегією суддів таке відхиляється з огляду на бездоказовість заявленого клопотання та можливість відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, залучити до розгляду справи іншого уповноваженого представника. 
Позивач подав суду апеляційної інстанції заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, однак таке клопотання також являється необгрунтованим і бездоказовим, а тому не підлягає до задоволення. 
В той же час суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 КАС України, одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є можливим за наявності для цього відповідних підстав. Основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи містять необхідний обсяг наданих сторонами доказів, чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування містяться у позовній заяві, відзиві на неї, у апеляційній скарзі на рішення суду від 19.01.2021 року, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог і прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. 
Таким чином, неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити частково, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.09.2004 року. Основним видом діяльності за КВЕД є: 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво (а.с. 7, 20). 
У своїй підприємницькій діяльності позивач використовує майно, яким володіє на праві приватної власності, а саме: будівля складу А-1 площею 338,5 кв.м. (лісопильний цех), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; трансформаторна підстанція Н-1 площею 62,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; цех ширпотребу площею 1053,52 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля котельні С-2 площею 366,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-12). 
Крім того, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,4178 га – цільове призначення якої – для обслуговування цехів по переробці деревини, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8). 
Перелічені вище об`єкти нерухомого майна розміщені на даній земельній ділянці. 
ГУ ДПС у Волинській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України було прийнято такі податкові повідомлення-рішення: 
- №0018569-5133-0311 від 27 квітня 2020 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 податковий період у сумі 1312,41 грн. (а.с. 24); 
- №5-5133-0311 від 06 травня 2020 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 податковий період у сумі 7062,80 грн. (а.с. 21); 
- №6-5133-0311 від 06 травня 2020 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 податковий період у сумі 21981,69 грн. (а.с. 22); 
- №9-5133-0311 від 01 липня 2020 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 податковий період у сумі 7638,68 грн. (а.с. 23). 
Позивач, вважаючи протиправними винесені щодо нього податкові повідомлення-рішення, звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки належні позивачу об`єкти нерухомого майна у 2019 році використовувалися ним у власній господарській діяльності, тому у позивача наявна пільга, передбачена підпунктом “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі – ПК України). 
Відповідно до п.15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. 
Грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України). 
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
Об`єктом оподаткування згідно пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
В той же час, пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлю об`єкти, які підлягають оподаткуванню, серед яких згідно пункту "є" не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. 
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.1 ст.266 ПК України). 
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. 
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК). 
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що для визначення податкової пільги у підпункті “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. При цьому, cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - спеціальний статус будівлі як будівлі промисловості - не є достатньою підставою для застосування податкової пільги. 
Обираючи за вихідне поняття “промисловість”, у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, встановлена підпунктом “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням  за її цільовим призначенням - для виготовлення промислової продукції. 
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням. 
Отже, норма підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК застосовується, якщо власниками будівель промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання цих будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). 
Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, наведеною Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 (справа №820/3556/17), від 17.07.2020 (справа №440/937/19), яка врахована судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України. 
Вказане правозастосування узгоджується і з чинною з 23.05.2020 редакцією підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (Закон України від 16.01.2020 №466-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві”), згідно з якою з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи “Будівлі промисловості та склади” (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. 
Наявними в матеріалах справи податковими деклараціями платника єдиного податку за 2019 рік та звітами форми 1-ДФ по найманим працівникам за 2019 рік підтверджується здійснення ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності в деревообробній галузі, отримання прибутку від неї та наявність трудових ресурсів. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Враховуючи викладені обставини справи, суд першої інстанції правильно встановив, що у 2019 році належні ФОП ОСОБА_1 об`єкти нерухомості: будівля складу А-1 площею 338,5 кв.м. (лісопильний цех), трансформаторна підстанція Н-1 площею 62,9 кв.м., цех ширпотребу площею 1053,52 м.кв., будівля котельні С-2 площею 366,1 кв.м., що знаходяться в смт.Маневичі Волинської області, використовувались за функціональним призначенням у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 , що в свою чергу підтверджується наявними у матеріалах справи доказами провадження позивачем господарської діяльності. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки належні ФОП ОСОБА_1 об`єкти нерухомого майна у 2019 році використовувалися ним у власній господарській діяльності, тому у позивача наявна пільга, передбачена підпунктом “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Такий висновком сформований судом з повним та правильним встановленням у справі обставин та з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, а зводяться до незгоди з ним. 
Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд першої інстанції законно визначив, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами не довів правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області №5-5133-0311, №6-5133-0311, №9-5133-0311, №0018569-5133-0311. 
Однак, суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні від 19.01.2021 року усі оскаржені податкові повідомлення-рішення як такі, що прийняті 06 травня 2020 року, оскільки встановленими у справі обставинами підтверджується, що відповідач ГУ ДПС у Волинській області прийняв: - 27 квітня 2020 року податкове повідомлення-рішення №0018569-5133-0311; - 06 травня 2020 року податкове повідомлення-рішення №5-5133-0311; - 06 травня 2020 року податкове повідомлення-рішення №6-5133-0311; - 01 липня 2020 року податкове повідомлення-рішення №9-5133-0311. 
Тому, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, згідно приписів статті 317 КАС України, необхідно змінити, а саме, в абзаці другому резолютивної частині рішення суду вказати правильні дати спірних податкових повідомлень-рішень. 
У решта частині рішення суду першої інстанції від 19.01.2021 року слід залишити без змін, як таке, що винесено за результатами всебічного і об`єктивного встановлення обставин справи, з дотриманням норм матеріального права та процесуального права. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працезда
тних осіб. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                        постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області – задоволити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року  в адміністративній справі №140/14821/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – змінити, а саме, в абзаці другому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «№9-5133-0311» змінити формулюванням «№9-5133-0311 від 01.07.2020 року», а формулювання «№0018569-5133-0311» змінити формулюванням «№0018569-5133-0311 від 27.04.2020 року». 
У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року в адміністративній справі №140/14821/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 14.05.2021 року