Постанова                                     
Іменем України
 
12 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 750/281/17
 
провадження № 61-16032св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Кравченко Володимир Володимирович,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравченко Володимир Володимирович, на рішення Деснянського районного суду 
м. Чернігова від 17 серпня 2020 року у складі судді Логвіної Т. В. 
та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року 
у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Бечка Є. М., Висоцької Н. В., 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , у якому просив суд встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з червня 
2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 
2017року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме 
з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 
2017 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Заява мотивована тим, що в 2020 році вона з`ясувала, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. 
Вказувала, що 05 лютого 2020 року вона була викликана до слідчого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області для допиту як 
свідок у кримінальному провадженні від 12 лютого 2019 року 
№ 12019270010000929 за фактом підробки документа, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 358 КК України. 
Від слідчого вона дізналась, що дане провадження відкрите за заявою племінника померлої ОСОБА_3 , в якій він повідомив, що 
ОСОБА_1 незаконно, шляхом фальсифікації фактів, заволодів спадковим майном ОСОБА_3 , і наразі триває досудове розслідування за цим фактом. 
Від слідчого ОСОБА_2 дізналась, що її тітка ОСОБА_3 перебувала 
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер 
у 2012 році. Шлюб між ними розірвано не було. 
Зазначала, що вказана інформація раніше була їй невідома і не була встановлена судом, водночас є істотною обставиною для справи та підставою для скасування рішення. 
Вказувала, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживав сім`єю з ОСОБА_3 з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Однак, враховуючи, що 
до травня 2012 року остання перебувала в зареєстрованому шлюбі 
з ОСОБА_4 , вказаний факт у проміжок часу з червня 2009 року 
до травня 2012 року не може бути встановленим, адже суперечить інституту одношлюбності та моральним засадам суспільства, тому не може бути визнаний судом як період спільного проживання однією сім`єю 
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_2 просила суд скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2017 року та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 
2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Чернігова
від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволено.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2017 року у справі № 750/281/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 16 серпня 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв`язку з чим факт проживання ОСОБА_1 
з ОСОБА_3 в межах цього періоду не може бути встановленим, адже суперечить інституту одношлюбності та моральним засадам суспільства, тому не може бути визнаний судом як період їхнього спільного проживання однією сім`єю. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення Деснянського районного суду м Чернігова від 17 серпня 2020 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю позивача разом 
з ОСОБА_3 у період з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_3 був припинений у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Установивши, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі 
до ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновок про відмову у встановленні факту проживання однією сім`єю. Період з 30 квітня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 є меншим за п`ять років, тому встановлення юридичного факту за цей період не створить для позивача умов для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравченко В. В.,посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій всупереч вимог частини першої статті 13 ЦПК України вийшли за межі позовних вимогам та неправильно трактували заявлений предмет позову.
Вважає, що підстави, зазначені у заяві ОСОБА_2 , у розумінні статті 423 ЦПК України не відносяться до нововиявлених обставин, оскільки предмет та підстави позову були заявлені відповідно до статті 1264 ЦК України як проживання спадкодавця разом із спадкоємцем понад п`ять років однією сім`єю та жодним чином не стосувались шлюбних відносин і такі посилання у позовній заяві відсутні.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: 
від 18 листопада 2018 року у справі № 457/1853/14-ц (провадження 
№ 61-16272св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 718/3569/18-ц (провадження № 61-19455св19), від 13 лютого 2020 року у справі 
№ 466/1732/15-ц (провадження № 61-7364св19), від 26 лютого 2020 року 
у справі № 545/3783/17 (провадження № 61-15118св19), від 13 травня 
2020 року у справі № 599/1031/19 (провадження № 61-21555св19), 
від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц (провадження 
№ 61-40658св18), від 24 червня 2020 року у справі № 200/10842/13-ц (провадження № 61-45820св18), від 01 липня 2020 року у справі 
№ 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18). 
Зазначає, що судами попередніх інстанцій докази у справі не досліджені.

 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 24 жовтня 1974 року до 03 січня 2002 року ОСОБА_1 перебував 
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 5, зворот, т. 1).
Відповідно до актового запису про одруження від 16 серпня 2002 року 
№ 1185 ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 із 16 серпня 2002 року, відмітка про розірвання шлюбу відсутня.
Згідно з актовим записом про смерть від 14 травня 2012 року № 1293, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 (а.с. 23, т. 1). 
Згідно із договором-замовленням від ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2652 на організацію та проведення поховання та накладних на отримання ритуальних атрибутів та послуг, ОСОБА_1 організував та оплатив поховання померлої ОСОБА_3 (а.с. 25, 26-28, т. 1).
Відповідно до домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , станом на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована одна. Згідно із записом № 3 за зазначеною вище адресою з 05 серпня 2008 року був також зареєстрований ОСОБА_4 . Знятий з реєстрації 24 травня 2012 року у зв`язку зі смертю (міститься напис - «помер») (а.с. 46, т. 1).
1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0671 га, кадастровий номер 7410100000:01:038:0174, що знаходяться за вказаною адресою, належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2002, серія ВАВ № 748650, зареєстрованого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Оникієнко Г. А., в реєстрі за № 2-3750 (а.с. 48).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, зокрема і на вказане нерухоме майно.
Відповідно до довідки вуличного комітету від 21 жовтня 2016 року № 2 ОСОБА_1 : «дійсно проживає без реєстрації у 
АДРЕСА_1 . Склад сім`ї за довідкою: фактично проживав разом з ОСОБА_3 з червня 2009 року по день її смерті 
ІНФОРМАЦІЯ_1 і вів спільне господарство, проживає на даний час за адресою:
АДРЕСА_1 » (а.с. 8).
Відповідно до довідки ТОВ «Чернігівагропроект» ОСОБА_1 під час влаштування на роботу, 07 липня 2014 року, зазначав адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
17 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О. С. із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 67).
02 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О. С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , в якій зазначив, що 
він проживав зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини більше п`яти років за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець на день смерті в зареєстрованому шлюбі не перебувала, осіб, які б мали право згідно зі статтею 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, немає (а.с. 54). 
Заявою від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 повідомив приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Беловій О. С. про те, що він 06 грудня 2016 року звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Кравченко В. В., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив суд встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, 
а саме: з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 
2017року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме 
з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до положень частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових 
і службових осіб.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним 
і безстороннім судом, встановленим законом.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права, свідчить про те, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя.
Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи,що набрализаконної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку 
з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були 
і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення (стаття 429 ЦПК України).
ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2017року у зв`язку з нововиявленими обставинами, посилалась на те, що про наявність 
у померлої зареєстрованого шлюбу вона дізналась тільки під час її допиту 
як свідка 05 лютого 2020 року в межах проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 358 КК України. 
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом 
є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 
2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Судом встановлено, що відповідно до актового запису про одруження 
від 16 серпня 2002 року № 1185 ОСОБА_3 перебувала 
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 16 серпня 2002 року, відмітка про розірвання шлюбу відсутня.
Згідно з актовим записом про смерть від 14 травня 2012 року № 1293, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що до квітня 2012 року ОСОБА_3 перебувала 
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , тому факт проживання 
ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 немає юридичного значення, адже суперечить інституту одношлюбності та моральним засадам суспільства, як наслідок, вказаний період не може бути визнаний судом як період спільного проживання однією сім`єю 
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 . 
Посилання у касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій 
не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: 
від 18 листопада 2018 року у справі № 457/1853/14-ц (провадження 
№ 61-16272св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 718/3569/18-ц (провадження № 61-19455св19), від 13 лютого 2020 року у справі 
№ 466/1732/15-ц (провадження № 61-7364св19), від 26 лютого 2020 року 
у справі № 545/3783/17 (провадження № 61-15118св19), від 13 травня 
2020 року у справі № 599/1031/19 (провадження № 61-21555св19), 
від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц (провадження 
№ 61-40658св18), від 24 червня 2020 року у справі № 200/10842/13-ц (провадження № 61-45820св18), від 01 липня 2020 року у справі 
№ 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені інші фактичні обставини.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги висновку судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравченко Володимир Володимирович, залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк