УХВАЛА

25 березня 2021 року 
м. Київ
Справа №  922/2726/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Дроботової Т.Б., Чумака Ю.Я.
за участю секретаря судового засідання - Дерлі І.І.,
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився,
відповідача-1 - не з`явився,
відповідача-2 - не з`явився,
відповідача-3 - не з`явився,
відповідача-4 - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шестопалова Сергія Михайловича
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 (судді: Бородіна Л.І. (головуючий), Здоровко Л.М., Мартюхіна Н.О.)
та рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2020 (суддя Шатерніков М.І.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Васильченко Лариси Володимирівни
до:          1. Великобурлуцької районної Державної адміністрації Харківської області,
2. Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Марченко Іллі Леонідовича,
3. Державного реєстратора прав на нерухоме майна Великобурлуцької районної державної адміністрації Кривошея Віталія Олександровича,
4. Фізичної особи-підприємця Шестопалова Сергія Михайловича
про скасування реєстрації,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Васильченко Лариса Володимирівна (далі - ФОП Васильченко Л.В., Позивач) звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Великобурлуцької районної Державної адміністрації Харківської області (далі - Райдержадміністрація, Відповідач-1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Марченко Іллі Леонідовича (далі - Реєстратор Марченко І.Л., Відповідач-2), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької РДА Кривошея Віталія Олександровича (далі - Реєстратор Кривошей В.О., Відповідач-3) про визнання протиправними і скасування рішення про державну реєстрацію суборенди земельної ділянки, індексний номер: 29958054 від 08.06.2016 15:17:27 Реєстратора Марченко І.Л., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48528521 від 05.09.2019 09:49:42 Реєстратора Кривошей В.О. (з урахуванням заяви про зміну предмету позову).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії державного реєстратора та проведення повторної державної реєстрації суборенди земельної ділянки є незаконними та такими,  що  суперечать вимогам чинного законодавства.
Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.08.2020 залучено до участі у справі №922/2726/19 в якості співвідповідача Фізичну особу-підприємця Шестопалова Сергія Михайловича (далі - ФОП Шестопалов С.М., Відповідач-4).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.11.2020 у справі №922/2726/19 позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним і скасовано рішення про державну реєстрацію суборенди земельної ділянки, індексний номер: 29958054 від 08.06.2016 15:17:27 державного реєстратора Марченко І.Л. Великобурлуцької районної державної адміністрації; визнано протиправним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48528521 від 05.09.2019 09:49:42 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Великобурлуцької районної державної адміністрації Кривошей Віталія Олександровича.
Місцевий господарський суд виходив з того, що на момент проведення державної реєстрації договору суборенди та прийняття спірного рішення про державну реєстрацію права суборенди від 08.06.2016 №29958054 право оренди спірної земельної ділянки вже було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 19.04.2016 за Васильченко Л.В., якою не було надано волевиявлення на надання спірної земельної ділянки в суборенду. Крім того, місцевий господарський суд з посиланням на статті 182, 334 Цивільного кодексу України, статті 6, 8 Закону України "Про оренду землі" дійшов висновку, що договір суборенди земельної ділянки до його державної реєстрації не набув чинності та у ФОП Шестопалова С.М. не виникло речових прав на земельну ділянку за таким договором. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 у справі №922/2726/19 вищезазначене рішення місцевого господарського суду залишено без змін.
У касаційній скарзі ФОП Шестопалов С.М. просить скасувати судові рішення попередніх судових інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційне провадження відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Вимоги скарги обґрунтовані неврахуванням господарськими судами попередніх інстанцій висновків у подібних правовідносинах щодо дії договору оренди земельної ділянки до моменту його державної реєстрації, викладених у постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №912/3295/18.
Позивач у письмових поясненнях просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження не підтвердилися, тому касаційне провадження за вищезазначеною касаційною скаргою підлягає закриттю з огляду на таке.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, частиною другою якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.
Так, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зі змісту зазначеної норми права убачається, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). 
При цьому, подібність правовідносин означає схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (однотипними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17, від 25.04.2018 у справі №910/24257/16, від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі №923/682/16.
Предметом спору у справі, яка переглядається є матеріально-правова вимога про визнання протиправними і скасування рішення про державну реєстрацію суборенди земельної ділянки та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що 18.11.2010 між ФОП Погрібняком С.В. (орендар) та ФОП Шестопаловим С.М. (суборендар) укладений договір суборенди земельної ділянки. Цим договором передбачено, що він набуває чинності за умови досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, підписання цього договору сторонами, після державної реєстрації цього договору  (пункт 4.1 договору); право на суборенду земельної ділянки виникає після укладання цього договору суборенди і його державної реєстрації (пункт 4.3 договору).
Отже, момент набрання чинності договору суборенди землі сторони визначили та пов`язали з моментом його державної реєстрації.
Суди попередніх інстанцій при вирішенні даного спору виходили з того, що ФОП Шестопалов С.М. не набув прав суборендаря, оскільки останнім не було здійснено державну реєстрацію договору суборенди.
При цьому, апеляційна інстанція з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц) зауважила, що державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору, а тому не може впливати на момент набрання чинності договору.
В той же час у справі №912/3295/18 (постанова Верховного Суду від 02.10.2020), на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, розглядався позов Держегеокадастру до Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення штрафу та пені, які нараховані за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасного перерахування орендної плати, тобто предмети спору, а також обставини, що підлягали встановленню при його розгляді, а також норми права, що, відповідно, підлягали застосуванню, у цій справі та справі, що розглядаються є відмінними.
При цьому при перегляді в касаційному порядку судових рішень у справі №  912/3295/18 розгляді спору у справі Верховний Су дійшов висновків про те, що:
1) сторони договору пов`язали момент набрання ним чинності з моментом його підписання;
2) реєстрація права є у зоні відповідальності орендаря, який уклавши договір оренди, що набрав чинності за загальним правилом після підписання (якщо сторони не передбачили іншого в договорі), самостійно реєструє своє право та отримує всі повноваження користувача земельної ділянки на підставі договору оренди;
3) у проміжку між укладенням договору і переданням орендарю земельної ділянки (реєстрація речового права) у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами;
4) оскільки договір був укладений і набрав чинності, його положення діють у тій частині, що виникли, і продовжують існувати до їх виконання, а отже зобов`язання зі сплати штрафу та пені виникли між сторонами і продовжують існувати до їх виконання.
За таких обставин доводи скаржника про те, що постанова суду апеляційної інстанції у справі № 910/18774/15 прийнята без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у наведеній постанові Верховного Суду, є помилковими, оскільки зміст правовідносин, їх предмет, підстави та правове регулювання, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначеній справі і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.
Додатково, скаржник зазначає про те, що судом апеляційної інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №616/409/19.
Втім, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення у справі №616/409/19 жодним чином не впливає на оцінку і збирання доказів у цій справі; всі обставини, що мають значення для розгляду цієї справи, можуть бути встановлені господарським судом.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Шестопалова С.М. на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 та рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2020 у справі №922/2726/19.
Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шестопалова Сергія Михайловича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 та рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2020 у справі №922/2726/19 - закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	В. А. Зуєв	
  Судді  	 	  Т. Б. Дроботова	
 	 	  Ю. Я. Чумак