ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2021 р.           Справа№ 910/1547/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Михальської Ю.Б. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.,
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 23.02.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА"
на рішення 
Господарського суду міста Києва 
від 24.09.2020 
у справі № 910/1547/20 (суддя Р.Б. Сташків)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд"
до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"
про стягнення 712 566,74 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" звернуло до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення заборгованості 712566,74 грн, з яких: 636000,00 грн заборгованості, 13384,93 грн інфляційних втрат, 18661,81 грн 3% річних та 44520,00 грн штрафу.
Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплатити поставленого товару за договором №УМТЗ-18-368/2 купівлі-продажу від 25.10.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі № 910/1547/20 позов задоволено частково. На підставі рішення суду з  Державного підприємства "Завод 410 ЦА" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" 636  000,00 грн боргу, 13384,93 грн інфляційних втрат, 17612,04 грн 3% річних, 44520,00 грн штрафу, а також 10672,75 грн судового збору та 16375,84 грн витрат на професійну правничу допомогу. У решті позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поставлений позивачем товар прийнятий відповідачем без зауважень та не був повернутий позивачу в установленому законом порядку, а відтак підлягає оплаті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Завод 410 ЦА" звернулося  до суду з апеляційною скаргою, просить  оскаржуване рішення  скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення суду прийнято без повного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що позивачем не надано до позову документів, передбачених авіаційними правилами та умовами договору, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства - виробника та доказів надходження таких документів покупцю.
Апелянт доводить, що договором № УМТЗ-18-368/2 чітко встановлено, що зобов`язання покупця з оплати товару зумовлене настанням певних обставин та строк його виконання визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, а саме оплата у розмірі 100% вартості товару здійснюється протягом 15 (десяти) банківських днів після поставки товару та проведення вхідного контролю, на підставі рахунку, виставленого за заявою покупця. Разом з тим, відповідач стверджує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що спірний товар пройшов процедуру вхідного контролю, в тому числі акту про фактичну якість та комплектність отриманої продукції.
Отже, на думку скаржника, оскільки відсутні докази проходження товаром процедури вхідного контролю у встановленому порядку, відтак, відсутні підстави щодо виконання зобов`язань покупця в частині здійснення оплати за товар.
Крім того, апелянт зазначає, що заява ТОВ «Груп Інтрейд» про стягнення з ДП «Завод 410 ЦА» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 375,84 грн. не містить належного обґрунтування суми понесених позивачем витрат.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, поданому до суду 16.11.2020, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" зазначає, що за умовами п.5.5. договору право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходить від продавця до покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів. Отже, факт наявності підписаних видаткових накладних свідчить про набуття апелянтом права власності на товар, внаслідок чого у останнього виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію. При цьому, факт того, що поставлені товари були належної якості, відповідали всім умовами договору, підтверджується тим, що така продукція була повністю прийнята покупцем, він не відмовився від неї, не відмовився від договору та не вимагав усунути недоліки. Крім того, покупець не висував жодних вимог з приводу неотримання передбачених договором документів, жодного розумного строку на надання таких документів не встановлював, і не відмовлявся від прийняття такого товару та від договору купівлі-продажу, що свідчить про абсолютне прийняття поставленого товару і за якістю, і за кількістю, і за всіма іншими вимогами.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 25.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (постачальник) та Державним підприємством "Завод 410 ЦА" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №УМТЗ-18-368/2 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені в пункті 1.3. договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.
Пунктом 1.3 договору передбачено найменування товару: радіоелектронне обладнання, код ДК 021:2015 - 34731000-0 "Обладнання для повітряних літальних апаратів" (Далі - Товар).
Номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим договором, передбачені у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.4 договору).
Загальна ціна договору становить 636000,00 грн. з ПДВ (п. 3.1 договору).
Пунктами 5.1-5.3 договору передбачено, що строк поставки партії товару, його місце поставки та умови поставки товарів буде вказано в кожній специфікації окремо.
За умовами п. 5.4 договору поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця, переданою факсимільним зв`язком, або електронною поштою у рамках специфікацій, яка є невід`ємною частиною цього договору.
Право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних товаросупровідних документів (п. 5.6 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться наступним чином:
- покупець направляє постачальнику (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку партії товару в рамках специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного Договору;
- постачальник передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції;
- покупець згідно рахунку в рамках специфікацій (додатків) проводить платіж, умови зазначаються в кожній специфікації окремо.
Розрахунок повинен відбуватися у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця. Днем оплати товару вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця (пп. 4.2, 4.3 договору).
Згідно з п. 6.1 договору покупець зобов`язаний:
- приймати поставлені товари згідно з умовами цього Договору;
- своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.
Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.
Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання сторонами (п. 10.1 договору).
Специфікацією №1 до договору було погоджено сторонами поставку товару на суму 636000 грн. з ПДВ. Цією Специфікацією, зокрема, передбачено, що:
- товар (КПА ПС 04-315 для перевірки "Веер-М", у кількості 1 шт. на загальну суму 636000 грн. з ПДВ) повинен бути поставлений протягом 2 календарних днів з моменту отримання заявки від покупця;
- умови поставки: СРТ, згідно з INCOTERMS - 2010;
- місце поставки: м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 94:
- умови оплати: 100% оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на заводі відповідача, з відстрочкою платежу 15 банківських днів.
Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем на адресу позивача було направлено заявку (лист) за вих. № 16.7 - 3640 від 29.10.2018 на відвантаження товару за договором.
Після укладання договору позивачем було складено та надіслано відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0000454 від 29.10.2018 на суму 636000,00 грн. на оплату зазначеного товару. 
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар за видатковою накладною №РН-0000002 від 17.01.2019 на суму 636000,00 грн. з ПДВ, яка відписана уповноваженим представником покупця без зауважень. 
Викладені вище обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями вище вказаних документів: договору, специфікації № 1, листа, рахунку-фактури, видаткової накладної та довіреності на уповноваженого на прийняття товару представника відповідача.
Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, що поставлений товар був прийнятий відповідачем у повному обсязі без зауважень, жодних вимог з приводу якості, кількості, комплектності товару відповідачем не було заявлено. Однак, відповідач за товар не розрахувався. 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджує, що строк оплати у ДП «Завод 410 ЦА» не настав, оскільки позивачем не було передано усіх товаросупровідних документів на товар, і що цей товар ще не пройшов вхідного контролю на заводі відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до частини першої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки № УМТЗ-18-368/2 від 25.10.2018, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.
Частинами 1, 4 статті 268 Господарського кодексу України передбачено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. 
Згідно з частиною 2 статті 662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до умов договору продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів (п. 2.1 договору).
Продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бирку, тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК) підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або ін., видаткову накладну (п. 2.2 договору). 
Пунктом 5.5 договору передбачено, що продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).
Таким чином, із умов договору випливає, що дійсно поставка товару повинна відбуватися разом із відповідними товаросупровідними документами на цей товар.
При цьому, пунктом 5.7 договору передбачено, що приймання товару по кількості і якості проводиться Покупцем відповідно до Інструкції №П-6 від 15.06.1965 "О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству" (далі - Інструкція № П-6) та Інструкції №П-7 від 25.04.1966 "0 порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству" (далі - Інструкція № П-7) затверджених Держарбітражем з наступними змінами та доповненнями.
Відповідно до п. 12 Інструкції № П-6 приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.
Пунктом 14 Інструкції № П-7 передбачено, що приймання продукції по якості й комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідних документах, що засвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура. специфікація і т. п.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що поступила, і в акті вказується, які документи відсутні.
Пунктом 6 Інструкції № П-7 передбачено, що приймання продукції по якості та комплектності проводиться на складі отримувача в наступні строки:
а) при іногородній поставці - не пізніше 20 днів, а при поставці продукції, що швидко псується - 24 год. після видачі продукції органом транспорту або надходженні її на склад отримувача при доставці продукції постачальником або при вивозі продукції отримувачем;
б) при поставці в межах одного міста - не пізніше 10 днів, а при поставці продукції, що швидко псується - 24 год. після надходження продукції на склад отримувача.
Відповідно до п. 16 Інструкції № П-7 при виявлені невідповідності якості, комплектності, маркування отриманої продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічним умовам, кресленням, зразкам (еталонам) договір) або даним, зазначеним на маркуванні та супровідних документах, що підтверджують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), отримувач призупиняє подальший прийом продукції і складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийомі дефектів. 
Отримувач зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в основних та особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах та договорі.
Пунктом 20 Інструкції № П-7 встановлено порядок проведення перевірки якості продукції за відсутності представника виробника (відправника). Так, у разі неявки на виклик отримувача (покупця) у встановлений строк та у випадках, коли виклик представника не є обов`язковим, то перевірка якості поставленої продукції здійснюється за участі представника відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.
При відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження отримувача (покупця), при відмові їх направити представника або неявки його за викликом отримувача (покупця) перевірка відбувається:
а) за участі компетентного представника іншого підприємства (організації), що направлений керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або
б) за участі компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства із числа осіб, що затверджені рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профсоюзу цього підприємства, або
в) самостійно підприємством-отримувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.
За результатами проведення перевірки відповідно до п. 29 Інструкції № П-7 складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно зазначив, що у відповідача було 20 днів на проведення процедури приймання продукції (вхідного контролю), і у випадку виявлення неякісного, некомплектного товару він зобов`язаний був призупинити прийомку продукції, викликати представника позивача для складання акта про фактичну якість та комплектність продукції.
Умовами п. 2.5 договору передбачено, що у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 цього договору, або поставки не укомплектованих товарів покупець направляє повідомлення продавцю про направлення уповноваженого представника для складання акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повідомлення.
За доводами позивача, відповідачем такі акти, передбачені Інструкціями П-6 та П-7 не складалися, представник постачальника на процедуру приймання продукції не викликався, як і представник бюро експертиз чи інший спеціаліст у відповідній галузі. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Крім того, відповідач не повідомив про відсутність документів, що підтверджують якість товару та документів, що підтверджують гарантії виробника; не відправив повідомлення про виклик представника постачальника для спільного приймання продукції, що було передбачено нормами Інструкцій та н.2.5. договору.
Зворотного матеріали справи не містять, і відповідачем перед судом не доведено. Як і не надано жодного доказу на спростування зазначеної обставини.
Відтак, судом першої інстанції встановлено відсутність жодних заперечень з боку відповідача при прийманні продукції відносно кількості, якості, асортименту та комплектності товару у момент отримання товару на склад, і в строки, передбачені нормами наведених Інструкцій, а також заперечень щодо неналежного виконання позивачем його договірних зобов`язань за договором в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, які б були направлені постачальнику в передбачений строк належними засобами зв`язку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 666 Цивільного к одексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. 
Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у розумний строк, і крім того у строк до передачі до суду цього спору, вимагав у позивача передання йому документів, що стосуються спірного товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору. У справі також відсутні докази на підтвердження того, що відповідач відмовився від договору та повернув товар позивачу.
Натомість у матеріалах справи наявна видаткова накладна, яка підтверджує факт прийняття відповідачем товару.
За таких обставин справи суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем у повному обсязі та без зауважень.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності доказів проходження вхідного контролю, суд виходить із наступного.
Вхідний контроль, який передбачений умовами договору та специфікацією, мав здійснюватися відповідачем за правилами, встановленими цим договором та Інструкціями №№ П-6 та П-7, проте, вказаних умов договору та Інструкцій відповідачем дотримано не було, останній не повідомляв позивача про порушення при поставці товару, на прийомку товару його не викликав. 
А тому, суд дійшов висновку, що відповідачем у порушення ст. 74 ГПК України не доведено суду належними і допустимими доказами факту того, що поставлений позивачем товар не відповідає вимогам договору.
Такий вхідний контроль, враховуючи положення п. 6 Інструкції № П-7, повинен був бути здійснений протягом не більше 20-ти днів з моменту поставки товару. Відповідачем не доведено суду, що для проходження такого вхідного контролю йому необхідно більш тривалий строк. 
За вказаних обставин, слід дійти до висновку, що поставлений товар прийнятий відповідачем без зауважень, оскільки протилежного суду не доведено, не був повернутий позивачу в установленому законом порядку, а відтак підлягає оплаті.
При цьому, судом враховано, що пунктом 2.4 договору передбачено, що гарантійний строк, протягом якого продавець гарантує якість товарів, відповідає гарантійному строку заводу-виробника.
Відтак, відповідач не позбавлений права протягом гарантійного строку висунути позивачу якісь претензії щодо якості поставленого товару.

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Таким чином, враховуючи зазначені положення Цивільного кодексу України, умов договору (пп. 4.1, 5.7 договору, додатку № 1 (специфікація № 1) до договору) та Інструкції, відповідач повинен був здійснити оплату вартості поставленого позивачем товару в строк до 27.02.2019 (до 20 календарних днів проходження вхідного контролю + 15 робочих днів відстрочки платежу).
Однак відповідач за отриманий від позивача товар у зазначений строк не розрахувався.
Отже, виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач порушив покладені на нього зобов`язання щодо оплати товару, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, пунктом 7.3 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором понад тридцять днів з винної сторони додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.
За прострочення оплати позивачем за період з 08.02.2019 до 30.01.2020 нараховано відповідачу 18661,81 грн. 3% річних та 13384,93 грн. інфляційних втрат, а також 44520 грн. штрафу.
Разом з тим, судом першої інстанції здійснено перерахунок нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних, оскільки судом встановлено інший період виникнення у відповідача прострочення оплати, а саме з 28.02.2020. 
Відтак, за розрахунками суду першої інстанції, перевіреними судом апеляційної інстанції, за період з 28.02.2019 до 30.01.2020 (дата по яку здійснюється нарахування самим позивачем), інфляційні втрати становлять 13384,93 грн, 3% річних - 17612,04 грн.
Розрахунок штрафу нарахованого на підставі п. 7.3 договору підлягає задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача в сумі 44520 грн. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 636000,00 грн підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідача 636000,00 грн заборгованості, 13384,93 грн інфляційних втрат та 17612,04 3% річних, 44520 грн штрафу.

Щодо заявлених позивачем до суду першої інстанції вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 18000 грн, слід зазначити наступне.
На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані наступні належні та допустимі докази: 
- договір-доручення про надання правової допомоги від 04.07.2019;
- додаткова угода № 1 від 11.12.2019 до цього договору-доручення;
- акти приймання-передачі: № ОУ-0000004 та № ОУ-0000022 виконаних робіт на загальну суму 18000 грн. 
- рахунки-фактури: № СФ-0000034 від 19.02.2020, № СФ-0000154 від 21.08.2020:
- платіжні доручення: № 365 від 19.02.2020, № 489 від 21.08.2020;
- детальні розрахунки суми гонорару за надану правову допомогу (додатки до вищевказаних актів приймання-передачі).
Враховуючи, що ухвалою суду від 17.09.2020 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду, то витрати, понесені позивачем за підготовку адвокатом цієї заяви у сумі 1600 грн. не підлягають покладенню на відповідача.
Решта витрат позивача на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача, всього у сумі 16375,84 грн., оскільки розмір цих витрат підтверджений належними та допустимими доказами, є обґрунтованим та відповідає критеріям розумності, співмірності із ціною позову.
Частиною 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Однак, відповідачем не доведено суду, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не мають характеру необхідності, що їх розмір є нерозумним та невиправданим. Відповідачем не доведено перед судом, що заявлений позивачем розмір таких витрат є необґрунтовано високим, суттєво завищеним та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги. Наведені у відзиві на позов доводи відповідача не були підтверджені жодними доказами, і по суті є загальними фразами.
Виходячи із положень чинного законодавства, зокрема зі змісту положень ГПК України, позивач не зобов`язаний обґрунтовувати кількість часу, витраченого адвокатом, а лише зобов`язаний підтвердити таку кількість витраченого часу.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі № 910/1547/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі № 910/1547/20 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі № 910/1547/20 залишити без змін.
Матеріали справи № 910/1547/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 19.04.2021.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                Ю.Б. Михальська