ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/11990/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 (суддя Кальник В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління держаної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и В:
          
 У вересні 2020 до  Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління держаної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач просив  визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст.29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”;
               - зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, та виплатити недоотриману частину.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 адміністративний позов задоволено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що вирішення питання щодо виплати суддівської винагороди судді є обов`язком відповідача і повинно вирішуватись у встановленому     Законом     порядку, оскільки є невід`ємним елементом гарантій незалежності суддів, які встановлені     Конституцією України.
Не погодившись з рішенням суду, Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області звернулось до суду апеляційної інстанції, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Верховною Радою України 13.04.2020 прийнято Закон України № 553-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 553-ІХ), який опубліковано в газеті "Голос України" від 17.04.2020 № 68 (7325) та набрав чинності 18.04.2020. Відповідно до частин першої та третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону № 553-ІХ) установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене в частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті). Таким чином, нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників обмежується максимальним розміром 47 230 грн на місяць. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що на підставі Указу Президента України №949/2008 від 20 жовтня 2008 року ОСОБА_1 було при  значено на посаду судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська строком на п`ять років.
Відповідно до вказаного Указу, наказом №71 “к” від 04 листопада 2008 року по Кіровському районному суду м.Дніпропетровська, позивача було зараховано до штату Кіровського рай    онного суду м.Дніпропетровська з 04 листопада 2008 року.
Постановою Верховної Ради України “Про обрання суддів” від 05 вересня 2013 року №450-VI позивача обрано безстроково на посаду судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська.
За період з 01 січня 2020 року до 18 квітня 2020 року позивачу була нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року, а також доплати за вислугу років відповідно до наказу №2-к від 02 січня 2020 року.
Також, судом з матеріалів справи встановлено, що недоплачені позивачеві суми складових суддівської винагороди та їх види відображено у довідці, що складена відповідачем:   у квітні 2020 року 26690,13 грн.; у травні 2020 року 70061,60 грн.;           у червні 2020 року 66558,52 грн.;  у липні 2020 року 18276,94 грн.;  у серпні 2020 року 70061,60 грн.
Отже, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (включно) відповідач нараховував і сплачував щомісяця позивачеві суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що підтверджується копіями розрахунків виплат за період з квітня по серпень 2020 року та інформацією з довідки, наданої відповідачем на вимогу суду, та не заперечується ТУ ДСА.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Відповідно до   Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, якою передбачено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020(230/20) наведену норми Закону визнано такою, що не відповідає   Конституції України.
Проте судом першої інстанції не надано належної оцінки іншим нормам чинного законодавства в розрізі з заявленим предметом спору.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача та висновком суду першої інстанції, що суддівська винагорода може бути визначена виключно   Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Натомість поза увагою суду першої інстанції залишено, що   відповідно до   ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного   бюджету України.
Статтею 149 Закону передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього   Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним   бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому   Бюджетним кодексом України.
Аналіз наведених норм закону дає можливість дійти висновку, що суди в Україні є бюджетними установами, які фінансуються з Державного бюджету в порядку, визначеному   Бюджетним кодексом України.
За визначеннями, наведеними у   статті 2 Бюджетного кодексу України: головні розпорядники бюджетних коштів   бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до   статті 22   цього Кодексу   отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень; розпорядник бюджетних коштів   бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.
Згідно зі   ст. 23 БК України   будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Зміни розмірів, мети та обмеження в часі бюджетних призначень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, здійснюються лише за наявності у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет) відповідного положення.
Статтею 47 Бюджетного кодексу України   встановлено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Розпорядники бюджетних коштів забезпечують управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом.
Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами (ст. 48 БК України).
Відповідно до приписів   статті 51 Бюджетного кодексу України   керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно зі   ст. 121 БК України   посадові особи, з вини яких допущено порушення бюджетного законодавства, несуть цивільну, дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законом.   Порушення бюджетного законодавства, вчинене розпорядником чи одержувачем бюджетних коштів, може бути підставою для притягнення до відповідальності згідно з законами України його керівника чи інших відповідальних посадових осіб, залежно від характеру вчинених ними діянь.
З системного аналізу норм бюджетного законодавства вбачається, що розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати відповідні видатки, у тому числі пов`язані з виплатою заробітної плати, виключно в межах бюджетних асигнувань.
Крім того, відповідачем надано інформацію щодо бюджетних асигнувань на виплату суддівської винагороду протягом спірного періоду, з якою вбачається, що у 2020 році фінансування за КПКВК 0501020 було забезпечено на 60%, за   КЕКВ   2111 «Заробітна плата» на 76%.
Таким чином відповідач у спірних правовідносинах при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди діяв межах законодавства, чинного на час спірних правовідносин.
З наведено вбачається, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди мав керуватися виключно   Законом України «Про судоустрій та статус суддів», спростовується положеннями   Бюджетного кодексу України.
Також судом першої інстанції не враховано, що саме Конституційний Суд є органом, який забезпечує верховенство   Конституції України, вирішує питання про відповідність   Конституції України   законів України та у передбачених   Конституцією України   випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення   Конституції України, а також інші повноваження відповідно до   Конституції України.
Частиною 2   статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України   визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.
Суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах законодавства, чинного на час спірних правовідносин, та був позбавлений можливості розсуду щодо меж його застосування.
Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідні норми Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX втратили чинність на підставі рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020.
За правилами, встановленими   статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суду України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними,   втрачають чинність   з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином правові підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії поза межами закону, чинного на час спірних правовідносин, відсутні.
Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що тягне за собою його скасування.
Керуючись ст.ст.   243,   317,   322 Кодексу адміністративного судочинства України   суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року в адміністративній справі № 160/11990/20 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1  відмовити.
                    Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова