КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Єдиний унікальний номер справи № 752/10914/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3871/2021
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 квітня 2021 року                                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
встановив:
 
У травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 18серпня 2018 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по Київській трасі, 25 км, 1, в напрямку м. Києва, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини відповідача. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до Полісу № АК7662772 та договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 206 698,07 грн. 
Відповідно до проведеної експертизи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди становить 268330,07 грн.
Посилаючись на те, що відповідач є безпосереднім заподіювачем шкоди, з урахуванням оплати ПАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1   на свою користь майнову шкоду у розмірі 61 632,00 грн
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 61 632 грнта витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.
Не погоджуючись із таким рішення суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що спірні правовідносини регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що розмір заданих збитків охоплюється страховим лімітом за договором, свої зобов`язання із виплати страхового відшкодування потерпілому у ДТП страховик виконав в повному обсязі, тому підстави для стягнення відшкодування із відповідача відсутні. Зазначає також, що  позивач не надавав жодних претензій до ПрАТ СК «ВУСО» щодо розміру страхового відшкодування.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не відповідає обставинам справи, оскільки розмір завданих збитків підтверджений належними та допустимими доказами, розмір страхової виплати є недостатнім для відшкодування завданої шкоди, тому позивач має право на відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром фактично завданої шкоди. Вказує, що договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, на який посилається відповідач, стосується виключно відносин між ПрАТ СК «ВУСО» та ОСОБА_1 , тому не має значення для позивача, який не є стороною цього договору.
На підставі викладеного у відзиві відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди, завданої ДТП,  у розмірі 61 632 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Встановлено, що 18серпня 2018 року  о 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по Київській трасі, 25 км, 1, в напрямку м. Києва, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано винним ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено адміністративне стягнення.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб - автомобіль «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до Полісу № АК7662772 та договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, з терміном дії полісу 02листопада 2017 року до 01 листопада 2018 року.
Як вбачається з виписки та як зазначено позивачем у відповідності до умов полісу обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК7662772 та згідно п. 36.1. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 206 698,07 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції мотивував його тим, що право на відшкодування збитків є абсолютним, тому, враховуючи недостатність страхової виплати, відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_2 решту майнової шкоди, що не покривається страховою виплатою, а саме: 268 330,70 грн - 206 698,07 грн = 61 632,00 грн.
Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції враховуючи таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 вищевказаного Закону настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону).
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
На підставі аналізу вищевказаних норм матеріального права вбачається, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.
Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, постанові від 12 грудня 2018 року у справі №758/2356/17-ц.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справи, після настання страхового випадку, страховиком було виплачено позивачу всю суму страхового відшкодування, а саме - 206 698,07 грн, відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. № С18-292 від 07 листопада 2018, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» на замовлення ПрАТ СК «ВУСО». 
Із вказаним розміром завданої матеріальної шкоди позивач погодився. Разом з тим, після отримання страхового відшкодування на замовлення позивача ПП ОСОБА_3 було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_2 № 1367 від 28 лютого 2019 року, яким визначено, що вартість матеріального збитку в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді з урахуванням ПДВ та вартістю нормо години 132,00 грн, складає 268 330,07 грн. 
При цьому, суд критично оцінює звіт на який посилається позивач, враховуючи те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ним фактично було відремонтовано транспортний засіб та витрачення значно більше коштів ніж було виплачено страховою компанією, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був незгодний із визначеним страховою компанією розміром страхового відшкодування.
Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до Полісу № АК7662772 та договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів№ EWA-32MUDNU на загальну суму 600 000 грн, а також те, що страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування, з розміром якого останній погодився, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.  141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384    ЦПК України, суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                   М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                           С.М. Верланов
 
С.І. Савченко