ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/3711/16-ц
Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/49/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої-судді  Шитченко Н.В.,
суддів Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
із секретарями Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: ОСОБА_4 , Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про відшкодування майнової та моральної шкоди,
місце ухвалення судового рішення - смт Козелець,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 17 квітня 2020 року.

                                   У С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   звернулися з позовом, в якому, доповнивши та уточнивши в подальшому  позовні вимоги просили стягнути:
- з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування майнової шкоди 50 000 грн; 
- з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування майнової шкоди 407 721,41 грн і в якості відшкодування моральної шкоди 50 000 грн;
- з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2   в якості відшкодування майнової шкоди 5 380,20 грн та в якості відшкодування моральної шкоди 270 грн;
- з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 24 730 грн;
- з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування майнової шкоди 50 000 грн;
- з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3   в якості відшкодування майнової шкоди  7 955,97 грн та в якості відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
У мотивування заявлених вимог зазначали, що 08 січня 2016 року о 14 годині 35 хвилин на 71 км + 550 м автодороги Київ-Чернігів- Нові Яриловичі в селі Сираї Козелецького району Чернігівської області з участю транспортних засобів: автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 , та автобуса MAN -11.190 HOCL, д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_5 і який належить ОСОБА_3 , відбулася дорожньо-транспортна пригода. У результаті ДТП указані транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазнали тілесних ушкоджень. Винним у скоєному ДТП являється ОСОБА_4 , цивільна відповідальність якого була застрахована у ПАТ «СК «Нова». Позивачі зверталися до ПАТ «СК «Нова» із заявою про отримання страхової виплати (страхового відшкодування), але страхових виплат не отримали, оскільки за наданими відповідями  ПАТ «СК «Нова»  не здійснює страхові виплати через фінансові проблеми. Позивачі на підставі ст. 22, 1166, 1195 ЦК України просили відшкодувати їм завдану майнову шкоду, а саме: ОСОБА_1 - 457 721,41 грн, ОСОБА_2 - 5 380,20 грн, ОСОБА_3 - 57 955,97 грн. 
ОСОБА_1 зазначав, що діями ОСОБА_4 йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та нервових хвилюваннях, перенесених від отриманих травм та пошкодження автомобіля, точніше його знищення, необхідності змінювати свій звичний ритм життя, докладати додаткових зусиль для організації роботи та особистих справ, відсутністю тривалий час користуватись власним автомобілем, розмір якої він  оцінив у 50 000 грн.
ОСОБА_2 указувала, що діями ОСОБА_4 їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та нервових хвилюваннях, перенесених від отриманих травм, необхідності змінювати свій звичний ритм життя, проходженні численних обстежень стану здоров`я і подальшого лікування для його відновлення, розмір якої вона оцінила у  25 000 грн.
ОСОБА_3 зазначав, що діями ОСОБА_4 , йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та нервових хвилюваннях, перенесених через пошкодження автобуса, неможливості тривалий час використовувати належне йому майно при здійсненні господарської діяльності та отримувати від цього прибуток, розмір якого він оцінив у 10 000 грн.
Рішенням від 07 квітня 2020 року Козелецький районний суд Чернігівської області позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнив частково.   
Стягнув з ПАТ «СК «Нова»  та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1   50 000 грн в якості відшкодування майнової шкоди.
Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 407 721,41 грн в якості відшкодування майнової шкоди, а також 30 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнув з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5 380,20 грн  в якості відшкодування майнової шкоди.
Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнув з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 000 грн в якості відшкодування майнової шкоди.
Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 955,97 грн в якості відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнув з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рівних частинах понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 5128,41 грн.
Стягнув з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рівних частинах понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 102,40 грн.
Стягнув з ПАТ «СК «Нова» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рівних частинах понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1130,76 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та в частині позовних вимог до ОСОБА_4 постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково зазначив про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивачів шкоди в межах ліміту відповідальності страхової компанії та судового збору. 
Указує на те, що факт спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а  її розмір не підтверджено належними доказами. При цьому, суд бездоказово та суб`єктивно оцінив розмір моральної шкоди за відсутності висновків соціально-психологічного дослідження або інших досліджень, методика яких звичайно використовується для оцінки критеріїв розміру моральної шкоди. Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану здоров`ю (моральну шкоду), а також те, що ОСОБА_3 не було спричено моральної шкоди, так як він не був учасником ДТП, його автомобіль отримав незначні пошкодження лако-фарбового покриття.
Наголошує на тому, що після скасування заочного рішення суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву позивачів про зміну позовних вимог від 09 квітня 2019 року, яка не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. Крім цього, звіти від 31 березня 2016 року № 058/15 та від 05 грудня 2016 року № 38 не є належними та допустимими доказами завданої позивачам майнової шкоди, оскільки вони складалися без участі ОСОБА_4 та/або представника страхової компанії.
Скаржник також вважає, що його вина у заподіянні позивачам шкоди є недоведеною.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Кутуков С.О., не погоджуючись з доводами скарги ОСОБА_4 , просив залишити її без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 7 квітня 2020 року - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що суд першої інстанції вірно визначив порядок стягнення завданої позивачам шкоди, оскільки ПАТ «СК «Нова» припинило свою фінансову діяльність у сфері страхових послуг та з 2016 року позбавлено членства у МТСБУ. 
Звертає увагу апеляційного суду суду на те, що призначення експертиз (досліджень) для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості належить до компетенції суду. Посилається на те, що у матеріалах справи наявна медична документація, в тому числі копія висновку судово-медичної експертизи, якою підтверджується отримання позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 травм та тілесних ушкоджень під час ДТП, яка сталася 08 січня 2016 року, та призначення їм відповідного лікування. Позивачу ОСОБА_3 , як власнику автобусу «МАН», завдано шкоди внаслідок пошкодження його майна, в результаті чого останній був позбавлений можливості протягом певного періоду часу використовувати належне йому майно та отримувати дохід від його використання, а також змушений був за власний кошт відновлювати транспортний засіб і вимушено змінювати свій звичний ритм життя. 
Також наголошує на тому, що заява про зміну підстав позову і позовна заява у новій редакції були подані у ході проведення підготовчого засідання, що відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України. Вина ОСОБА_4 у заподіянні шкоди позивачам підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2020 року.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх адвоката Кутукова С.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Лабадіна І.О., представника ОСОБА_4 - адвоката Баховського М.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, виходив з того, що ДТП сталася з вини ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «СК «Нова». Районний суд констатував, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині солідарного стягнення з ПАТ «СК «Нова», ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортних засобів, є доведеними та обґрунтованими. Суд послався на те, що вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування їй матеріальної шкоди, пов`язаної з придбанням ліків, у розмірі 5 380,20 грн є доведеними, оскільки підтверджуються відповідними платіжними документами.
Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що унаслідок протиправних дій ОСОБА_4 позивачі втратили можливість використання належних їм транспортних засобів для задоволення власних потреб та потреб членів їх сімей, а також урахував характер, обсяг, тривалість фізичних і моральних страждань, істотність і наслідки вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, та стягнув  з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 30 000 грн  та на користь ОСОБА_3 10 000 грн моральної шкоди. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої  ОСОБА_2 , суд першої інстанції урахував те, що унаслідок протиправних дій ОСОБА_4 позивачці були спричинені легкі тілесні ушкодження, характер, обсяг, тривалість фізичних і моральних страждань, істотність і наслідки вимушених змін у її життєвих стосунках, та стягнув з ОСОБА_4 на її користь 10 000 грн моральної шкоди. 
Разом з тим, висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру спричиненої позивачам матеріальної шкоди суперечать норма чинного законодавства, що регулює спірні відносини.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 13),   ОСОБА_3 - автобусу  марки «MAN». д.н.з. НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 14).
08 січня 2016 року о 14 год. 02 хв. до чергової частини Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області у телефонному режимі  надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про дорожньо-транспортну пригоду на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, внаслідок якої травмовано людей.
Відомості за вказаним фактом 08 січня 2016 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120162701300000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Під час огляду місця події встановлено, що в с. Сираї Козелецького району Чернігівської області на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі на 71 км. + 550 м. автомобіль марки «Nissan QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в напрямку м. Києва під керуванням ОСОБА_4 , виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався цією ж автодорогою у напрямку м. Чернігова під керуванням ОСОБА_1 . Унаслідок зіткнення автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» зіткнувся з рейсовим автобусом марки «Ман», д.н.з. НОМЕР_3 , (власник ОСОБА_3 ), за кермом якого перебував ОСОБА_5 . У подальшому автобус марки «Ман» зіткнувся з автомобілем марки «Мерседес S 600», д.н.з. НОМЕР_4 , за кермом якого перебував ОСОБА_7 .
Постановою слідчого СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 26 березня 2016 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових  розслідувань за № 12016270130000018 від 08 січня 2016 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 10-12).
Постановою Печерського районного  суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2020 року, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (т. 3 а.с. 19, 102-103). У мотивувальній частині постанови про закриття провадження встановлено, що ОСОБА_4 , 08 січня 2016 року о 14 год. 00 хв, на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, керуючи автомобілем марки «Нісан» державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимоги п.12.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, а саме: не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ), який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ман», державний номерний знак НОМЕР_3 (водій ОСОБА_5 ). У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена повністю.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника автомобіля Nissan QASHQAI,  д.р.н. НОМЕР_2 , на  момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Нова» (т. 1 а.с. 103).
09 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СК «Нова» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну транспортному засобу Ман, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, яка відбулася 08 січня 2016 року (т. 1 а.с. 39).
19 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Нова» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну транспортному засобу TOYOTA PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка відбулася 08 січня 2016 року (т. 1 а.с.37).
ПАТ «СК «Нова» страхове відшкодування позивачам не виплатило.
Звернувшись з даним позовом, позивачі зазначали, що ДТП сталася з вини ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «СК «Нова», проте страхових виплат отримано не було, а отже, керуючись положеннями ст. 22, 23, 1166, 1195 ЦК України, просили відшкодувати їм завдану матеріальну та моральну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеним ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Як убачається з встановлених обставин справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Нова».
Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AE/2758522 передбачено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн, розмір франшизи - 500 грн (т. 1 а.с. 103).
За інформацією Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), викладеною у листі від 21 травня 2018 року № 4.2-10/15810, ПАТ «СК «Нова» з 05 травня 2016 року припинило членство у МТСБУ. За наявними у МТСБУ відомостями, ліцензія на провадження ПАТ «СК «Нова» страхової діяльності з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ряд інших ліцензій страховика були анульовані відповідним розпорядженням Нацкомфінпослуг з 11 червня 2016 року, та з 18 серпня 2016 року ПАТ «СК «Нова» виключено з Державного реєстру фінансових установ (т. 1 а.с.217-218).
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «СК «НОВА» у процесі припинення не перебуває.
Таким чином, ПАТ «СК «Нова», членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язано виконати свої зобов`язання за полісом № AE/2758522, укладеним з ОСОБА_4 .
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначеної норми закону не врахував. Узявши за основу звіт від 31 березня 2016 року № 058/15 для розрахунку розміру майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , районний суд не звернув уваги на те, що такий звіт не являється експертним висновком і вартість належного позивачу транспортного засобу після ДТП оцінювачем не встановлено. Інші матеріали справи також не містять цієї інформації. Разом з цим, при складанні наявного у справі висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 05 грудня 2016 року № 38 експерт-автотоварознавець про кримінальну відповідальність не попереджався, що унеможливлює покладення такого висновку в основу судового рішення при визначенні вартості матеріального збитку, завданого автобусу MAN - 11.190 HOCL, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , унаслідок ДТП, яке відбулось 08 січня 2016 року.
Урахувавши наведені обставини справи та норми ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ухвалою від 04 грудня 2020 року Чернігівський апеляційний суд задовольнив клопотання представника відповідача - адвоката Баховського М.М. та призначив судову автотоварознавчу експертизу (т. 4 а.с. 155-160).  
Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 99-103/21-24, складеним 09 квітня 2021 року Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено наступне (т. 4 а.с. 163-185):
1. вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ - автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в результаті ДТП 08 січня 2016 року, станом на момент ДТП, складає 461 167 грн;
2. вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 на момент перед ДТП 08 січня 2016 року з урахуванням його технічного стану та строку експлуатації, складає 461 167 грн;
3. вартість відновлювального ремонту  автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що відбулась 08 січня 2016 року, станом на момент ДТП, складає 829 540 грн;
4.  вартість транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, VIN НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП, яка відбулась 08 січня 2016 року, станом на момент ДТП, складає 198 842 грн;
5. вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ - пасажирського автобуса MAN - 11.190 HOCL, д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок його пошкодження в результаті ДТП 08 січня 2016 року, станом на момент проведення ремонту 28 березня 2016 року, складає 50 528,50 грн.
З огляду на положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль ОСОБА_1 є технічно знищеним, оскільки вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість. 
Отже, різниця між вартістю автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , до та після ДТП становить 262 325 грн (461 167 грн - 198 842 грн = 262 325).
З урахуванням того, що страховик не відшкодував шкоду в межах страхової суми, з ПАТ «СК «НОВА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана автомобілю TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП у розмірі 49 500 грн (50 000 грн (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) - 500 грн (франшиза) = 49 500).
У зв`язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданих збитків різниця між фактичним розміром завданої внаслідок ДТП шкоди і страховим відшкодуванням відшкодовується із винної особи.
Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана автомобілю TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП у розмірі 212 825 грн (262 325 грн - 49 500 грн).
Доводи ОСОБА_4 про відсутність у матеріалах справи доказів, які підтверджують його вину у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, є безпідставними, оскільки постановою Печерського районного  суду м. Києва від 06 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена повністю. У силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначена постанова є обов`язковою з вирішення питань про те, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Щодо вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»   при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані  з лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтвердженні документально відповідним медичним закладом.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження № 12016270130000019, висновком експерта № 17 (по медичним документам) від 09 лютого 2016 року підтверджується, що у ОСОБА_2 в результаті ДТП мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозгу, який у клінічному перебігу відповідає забою головного мозгу легкого ступеню з вогнищем забою лобної долі справа у формі лікворно-гіпертензивного синдрому, вираженим цефалічним та антено-неврологічним синдромом, садин  на голові. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я. 
Відповідно до довідки №338 відділення травматології Чернігівської міської лікарні № 2, 08 січня 2016 року ОСОБА_2 зверталася до травматологічного пункту (т. 1 а.с. 17 зворот). 
За інформацією КНП «Чернігівська міська лікарня №2» ЧМР від 02 жовтня 2020 року № 01-04/1435, після огляду і рентгенографії черепа ОСОБА_2 була скерована до неврологічного стаціонару Чернігівської міської лікарні № 1. (т. 4 а.с. 32).
На запит апеляційного суду щодо лікарських призначень позивачці КНП «Чернігівська міська лікарня №1» ЧМР у листі від 16 жовтня 2020 року № 973 повідомила, що з 20 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з відповідним діагнозом. Лікувальний заклад не зміг надати на запит суду інформацію щодо кількості призначення лікарських засобів у зв`язку з тим, що історія хвороби ОСОБА_2 перебуває в слідчих органах (т. 4 а.с.41). Матеріали кримінального провадження № 12016270130000018, далучені до матеріалів даної цивільної справи містять лише інформацію щодо наявності та локалізації у позивачки легких тілесних ушкоджень, проте не містять даних щодо кількості та виду медичних препаратів, які призначались ОСОБА_2 .
На підтвердження витрат на лікування ОСОБА_2 надала ксерокопії фіскальних чеків на загальну суму 5 380,20 грн (т. 1 а.с. 19). 
Суд виходить з того, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка пов`язана з витратами на лікування, відшкодуванню підлягають лише ті витрати, в яких медичні засоби, указані на фіскальних чеках, узгоджуються з призначеними лікарями препаратами для лікування ушкоджень здоров`я, отриманих внаслідок  ДТП.
Із копій  фіскальних чеків, наданих позивачем, неможливо встановити ні їх відповідність призначенням лікарів, ні особу, яка придбала медичні препарати.
Ураховуючи вищевикладене,  колегія суддів приходить до висновку, що не підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 5 380,20 грн витрат на лікування, оскільки здійснення їх саме позивачкою за лікарськими призначеннями  у відповідних закладах охорони здоров`я не підтверджено. Апеляційному суду належних доказів в цій частині заявлених ОСОБА_2 вимог не надано і не здобуто.  
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів враховує наступне.
Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ - пасажирського автобуса MAN - 11.190 HOCL, д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок його пошкодження в результаті ДТП 08 січня 2016 року, станом на момент проведення ремонту 28 березня 2016 року, складає 50 528,50 грн, що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи від 09 квітня 2021 року № 99-103/21-24.
З урахуванням того, що страховик не відшкодував шкоду в межах страхової суми, з ПАТ «СК «НОВА» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана автобусу MAN - 11.190 HOCL, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП у розмірі 49 500 грн (50 000 грн (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) - 500 грн (франшиза) = 49 500 грн).
У зв`язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданих збитків різниця між фактичним розміром завданої внаслідок ДТП шкоди і страховим відшкодуванням відшкодовується із винної особи.
Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана автобусу MAN - 11.190 HOCL, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, у розмірі 1 028,50 грн (50 528,50 грн  - 49 500 грн = 1 028,50 грн).
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 внаслідок ДТП, апеляційний суд виходить  з такого.
Статтями 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Як роз`яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодуванням йому моральної шкоди заявлені обґрунтовано, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що у результаті ДТП позивачу було завдано моральних страждань, порушився звичний спосіб його життя внаслідок пошкодження автомобіля і відсутності можливості його подальшого використання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приймає до уваги обсяг і глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість з огляду на час та обставини скоєння ДТП, і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 30 000 грн моральної шкоди, що буде достатнім для відновлення немайнових втрат позивача та відповідати вимогам розумності і справедливості.
Позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження, оскільки у результаті ДТП позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я. Ураховуючи принципи розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, обсягу і глибину фізичних і душевних страждань, їх тривалість з огляду на час та обставини скоєння ДТП, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стяненню 10 000 грн моральної шкоди.
Матеріалами справи також підтверджується, що в результаті ДТП ОСОБА_3 було спричинено моральну шкоду, що завдана пошкодженням  транспортного засобу, через яке позивач був позбавлений можливості його використовувати протягом певного періоду, змушений відновлювати за власні кошти і таким чином вимушено змінювати звичний спосіб життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приймає до уваги обсяг і глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість з огляду на час та обставини скоєння ДТП, і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 грн моральної шкоди.
Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд бездоказово та суб`єктивно оцінив розмір моральної шкоди за відсутності висновків соціально-психологічного дослідження або інших досліджень, методика яких звичайно використовується для оцінки критеріїв розміру моральної шкоди, оскільки підстави призначення експертизи в обов`язковому порядку, предбачені статтею 105 ЦПК України. Висновок експерта для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності і справедливості, належить до компетенції суду. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням положень ст. 23, 1167 ЦК України та зважаючи на роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».  
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не було завдано моральної шкоди, враховуючи, що він не був учасником ДТП, а його автомобіль отримав незначні пошкодження лако-фарбового покриття, відхиляються судом як безпідставні, оскільки пошкодження у ДТП, що відбулось з вини ОСОБА_4   належного ОСОБА_3 на праві власності автобусу, безумовно, негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань.
Доводи апеляційної скарги про те, що при стягненні моральної шкоди з ОСОБА_4 не враховано ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду завдану здоров`ю (моральну шкоду) не беруться до уваги колегії суддів, оскільки грунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.
Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода пов`язана із стяйкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно зі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
При цьому, статтею 26-1  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 553/3281/14-ц (провадження № 61-13806св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 233/4711/16-ц (провадження № 61-25257св18), від 20 травня 2020 року у справі № 295/3788/15-ц (провадження № 61-7766св18).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. 
Шкода, заподіяна здоров`ю, має визначатися з урахуванням положень статті 23  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме із встановленої судом суми розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого; розміру шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; розміру шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.
Оскільки у даній справі не було встановлено підстав для стягнення з ПАТ «СК «НОВА» витрат на лікування, то відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди з ПАТ «СК «НОВА» у порядку ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Доводи апеляційної скарги про те, що що після скасування заочного рішення суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву позивачів про зміну позовних вимог від 09 квітня 2019 року, яка не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження.
Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до приписів ч. 1, п.п. 1,2  ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).
Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_4 - адвокат Баховський М.М. звернувся із заявою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову (професійну) допомогу адвоката у сумі 60 000 грн, витрат за проведення автотоварознавчої експертизи № 99-103/21/24 у сумі 6 537,60 грн, судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг (т. 4 а.с 200-203).
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 за подання позову сплатив судовий збір у загальній сумі 5 128,41 грн (т. 1 а.с. 1, 2), ОСОБА_2 - 1 102,40 грн (т. 1 а.с. 3, 4), ОСОБА_3 - 1 128,76 грн  (т. 1 а.с. 5, 6). 
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволених вимог, а саме: з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 458,50 грн судового збору, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 183,71 грн судового збору, з ПАТ «СК «НОВА» на користь ОСОБА_1 - 495 грн судового збору, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - 552,22 грн судового збору, з ПАТ «СК «НОВА» на користь ОСОБА_3 - 495 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 сплатив  7 775,50 грн (т. 3 а.с. 185, 200). У зв`язку з частковим задоволенням його скарги пропорційно розміру задоволеним вимогам з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 1 975,75 грн судового збору, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 - 359,23 грн судового збору, зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - 1 257,30 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Вирішуючи клопотання ОСОБА_4 про відшкодування понесених витрат на правову (професійну) допомогу адвоката у сумі 60 000 грн, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Представництво інтересів ОСОБА_4 здійснював адвокат Баховський М.М. на підставі укладеного між ними договору про надання професійної допомоги адвокатом від 12 лютого 2019 року (т. 4 а.с. 205).
За умовами договору про надання професійної допомоги адвокатом від 12 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу підзахисному у цивільній справі № 734/3711/16. Гонорар адвоката за договором складає за домовленістю. Додаткові  витрати підзахисний компенсує на підставі звіту адвоката (т. 4 а.с. 205), проте звіту адвоката/ детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, апеляційному суду надано не було.
У заяві про стягнення витрат на правову (професійну) допомогу адвокат Баховський М.М. зазначав, що ним було виготовлено відзив, апеляційну скаргу, апеляційну та касаційну скаргу на ухвалу про забезпечення позову, загалом більше 20 процесуальних документів, збирання доказів, участь у судових засіданнях, усні консультації. Згідно із договором від 12 лютого 2019 року правова допомога надана, сплачено 60 000 грн. На думку адвоката Баховського М.М., розмір витрат на допомогу адвоката є співмірним обсягу наданої допомоги та вартості правової допомоги, яка склалась серед практикуючих у м. Києві адвокатів (т. 4 а.с. 200-203).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 12 лютого 2019 року, ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_8 60 000 грн згідно з договором № б/н від 12 лютого 2019 року (т. 4 а.с. 204).
На доведення розміру понесених ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу надано лише договір від 12 лютого 2019 року (т. 4 а.с. 205). При цьому, перелік і вартість послуг за договором, а також звіту адвоката, як передбачено умовами договору від 12 лютого 2019 року, апеляційному суду надано не було. Сторона позивача проти задоволення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу заперечувала, посилаючись на їх неспівмірність та відсутність правовх підстав.
Оскільки всупереч ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідачем не надано у встановлений строк належних доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу - переліку і вартості послуг за договором, детального опису робіт (наданих послуг), а також звіту адвоката, апеляційний суд вважає, що заявлене ОСОБА_4 клопотання про стягнення з позивачів понесених витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.
За приписами ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання відшкодування понесених ОСОБА_4 витрат за проведення автотоварознавчої експертизи № 99-103/21/24 у сумі 6 537,60 грн, оскільки належних письмових доказів здійснення таких витрат ОСОБА_4 (квитанції, платіжні доручення) матеріали цивільної справи не містять.
Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення на користь ОСОБА_4 судових витрат за подачу апеляційної та касаційної скарги на ухвалу про забезпечення позову.
Як убачається з матеріалів справи № 734/3711/16-ц (провадження № 2-з/734/2/19), у березні 2019 року Кутуков С.О. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.
Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2019 року забезпечено позов по справі № 734/3711/16-ц та заборонено державним реєстраторам прав на нерухове майно та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією виникнення, переходу, припинення речових прав, скасування державної реєстрації прав на належну ОСОБА_4 1/4 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Постаною Чернігівського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 липня 2019 року залишено без змін.
З огляду на те, що судами апеляційної та касаційної інстанції скарги ОСОБА_4 на ухвалу про забезпечення позову залишено без задоволення, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_4 . 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року - скасувати.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11,1ЄДРПОУ 31241449) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 212 825 (двісті дванадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн 00 коп. матеріальної шкоди.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11,1 ЄДРПОУ 31241449) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 1 028 (одну тисячу двадцять вісім) грн 50 коп. матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 2 458 (дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн 50 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) 183 (сто вісімдесят три) грн 71 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11,1 ЄДРПОУ 31241449) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 495 (чотириста дев`яносто п`ять) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 552 (п`ятсот п`ятдесят дві) грн 22 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11,1ЄДРПОУ 31241449) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 495 (чотириста дев`яносто п`ять) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_4 1 975 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 75 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 359 (триста п`ятдесят дев`ять) грн. 23 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 1 257 (одну тисячу двісті п`ятдесят сім) грн 30 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Головуюча:                                                 Судді: