22-ц/804/1058/21 
                                                                                266/2130/20 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/2130/20
Номер провадження 22-ц/804/1058/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є., 
секретар – Сікора М.М.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі - Головне управління Національної поліції в Донецької  області,
                    -  Державна  казначейська служба України    

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 січня 2021 року, у складі судді Федотової В.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Донецької  області, Державної  казначейської служби України    

про стягнення моральної шкоди, відшкодування  витрат на правничу допомогу,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

24 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з  даним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецької  області (далі – ГУНП в Донецькій області), Державної казначейської служби України, в якому просила стягнути держави України в особі ГУНП в Донецькій області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь  моральну шкоду у розмірі 10000 грн, яка їй була спричинена внаслідок незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП.
В мотивування позову позивачка зазначила, що 22 жовтня 2019 року старшим інспектором ювенальної превенції СП Мангушського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 184 КУпАП.     
Постановою  Першотравневого районного суду Донецької області від 07 лютого 2020 року,  яка набрала чинності, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 184 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що інспектор ювенальної превенції СП Мангушського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області порушив її права та завдав їй моральну шкоду, яка виразилася у душевному хвилюванні за свій авторитет в очах родини, друзів та своїх колег по роботі. Вона була вимушена звернутись до адвоката для надання правової допомоги із захисту своїх прав у суді, витрачати свої гроші та час для відвідування судових засідань та доказувати перед судом свою невинуватість.  Моральну шкоду, яка їй була спричинена , оцінює у 10 000 грн.
Витрати на правничу допомогу складають 2700 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

               Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 січня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у сумі 10 000  гривень, відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 2 700 грн відмовлено.

   Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.
Позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали наслідком незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, не є доказом заподіяння їй моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Надходячи зазначеного висновку судом застосовані правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 6-501цс17,  Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 640/17380/16-ц, від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

09 березня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 подано через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити в повному обсязі. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 січня 2021 року.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 березня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при винесенні оскаржуваного рішення  суд першої інстанції не врахував, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою  Верховним Судом у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц.
Здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення завдало позивачці значної моральної шкоди, що полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

Судом ухвалено рішення без врахування пунктів 3, 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
При визначенні розміру компенсації моральної шкоди необхідно виходити із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахувати тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось майже чотири місяці, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу

На виконання статті 360 ЦПК України відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Донецької  області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому  зазначено, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Позивачем не надано доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні її честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які вона посилається і які, на думку позивача настали внаслідок незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, не є доказом заподіяння їй моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди.
Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 640/17380/16-ц, від 08 лютого 2018 року у справі № 454/1213/16-ц,  від 21 жовтня 2021 року у справі № 312/262/18. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2019 року старшим інспектором ювенальної превенції СП Мангушського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №211417 за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.7).
Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 07.02.2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 184 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 17 лютого 2020 року (а.с.10-12).
Згідно копії справи про адміністративне правопорушення №241/2274/19 за частиною 1 статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_1 , витребуваної Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області, встановлено, що згідно протоколу серії ГП №211417 від 22 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол за частиною 1 статті 184 КУпАП. Відповідно до постанови Першотравневого районного суду Донецької області від 07 лютого 2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною  1 статті 184 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
               Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
              Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

              У судове засідання суду апеляційної інстанції позивачка та представник відповідача - Державної  казначейської служби України не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 195,196). Позивачка звернулась до суду із  заявою про розгляд справи у її відсутності (а.с.192).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В апеляційному суді представник відповідача – Головного управління Національної поліції в Донецької  області – Никипорець М.Ф.  надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача – Головного управління Національної поліції в Донецької  області – Никипорець М.Ф., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги позивачки без задоволення, рішення суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає повністю.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що   здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Звернувшись з цим позовом до суду, позивачка зазначала, що працівник відповідача – Головного управління Національної поліції в Донецькій області, який виконував свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках Закону України  «Про Національну поліцію» протиправно склав  відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1  статті 184 КУпАП, чим завдав їй  моральних страждань, що призвело до душевного хвилювання за свій авторитет в очах родини, друзів та колег по роботі.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її  результатом - моральною шкодою.
Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи  відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи  бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є  підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановивши, що позивачка не надала належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до неї застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції  дійшов  правильного висновку про відсутність  підстав для задоволення позову.
При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.
Надходячи такого висновку, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивачки на постанови Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 640/17380/16-ц та від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц, оскільки в них не зроблено правового висновку, та при розгляді справи колегія суддів застосовує правову позицію у тотожних правовідносинах, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 жовтня 2020 року по справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

       Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

   Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
            Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 січня 2021 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 05 квітня 2021 року.

Судді:                   Т.Б.Ткаченко

                                                                                                                                              С.А.Зайцева

                   Є.Є.Мальцева