Номер провадження: 33/813/660/21
Номер справи місцевого суду: 522/4941/21 
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді - Комлевої О.С.,
за участю:
секретаря судового засідання – Воронової Є.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником потерпілого – ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2021 року, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Постановою суду першої інстанції від 05 квітня 2021 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала
На дану постанову суду, адвокат Іванцова З.А., представник потерпілого ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати, та ухвалити нову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та позбавити його права керування транспортними засобами строком на один рік. 
В обґрунтування апеляційної скарги, адвокат Іванцова З.А. посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з наступних підстав.
Суд не викликав в судове засідання потерпілого ОСОБА_1 та дійшов висновку про відсутність потерпілого виходячи з тієї обставини, що в протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено іншого учасника ДТП в якості потерпілого. Даний висновок не відповідає вимогам інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, оскільки інструкція не вимагає обов`язкової наявності підпису потерпілого в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Також суд першої інстанції, маючи сумніви щодо складеної схеми ДТП, для винесення обґрунтованого рішення та з`ясування обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен був викликати і допитати інспектора патрульної поліції, який склав протокол. 
Апелянт зазначив, що незважаючи на те, що по вул. Приморській біля будинків №20, 22 організовано двосторонній рух транспорту по одній смузі у кожному напрямку, ТЗ «Hyundai» (під керуванням ОСОБА_3 ) в момент зіткнення знаходився на рівні з ТЗ «Land Rover», причому, на смузі руху знаходився саме ТЗ «Land Rover», а ТЗ «Hyundai» знаходився на краю проїжджої частини дороги.
Враховуючи вищезазначене, адвокат Іванцова З.А., ставить питання щодо скасування постанови та прийняття нової постанови, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення осіб, що з`явилися, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.124 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно мало місце порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 525018 від 05 березня 2021 року, ОСОБА_3 05 березня 2021 року о 16 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», н/з НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Приморська, 22, у крайній правій полосі для руху, не впевнився безпечності при зміні напрямку руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Land Rover» н/з НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 
У п. 10.1 Правил дорожнього руху України визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Згідно відповіді Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, яка надана ОСОБА_3 та долучена до матеріалів справи вбачається, що по вулиці Приморській у районі будинків № 20, 22, де відбулася дана ДТП організовано двосторонній рух транспорту по одній смузі у кожному напрямку.
Фото та відеодоказами, підтверджено, що ТЗ «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 розташований в межах своєї смуги руху, вздовж та біля правого краю дороги. Розташування цього транспортного засобу не вказує про те, що водій змінював напрямок руху.
Транспортний засіб «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_2 розташований посередині проїзної частини, що підтверджено схемою ДТП.
Жодних доказів, про те, що ОСОБА_3 мав намір перестроюватись ліворуч, тобто на зустрічну смугу, до матеріалів справи не додано.
До матеріалів справи також не додано жодного доказу, який би вказував, що водій порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме: даних про те, що ОСОБА_3 під час перестроювання не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Даних про те, що ОСОБА_3 під час руху міг запобігти зіткненню з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 - не вбачається, тому як відбулося тертя частин автомобілів між собою під час попутного напрямку. 
Закриваючи провадження у справі на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, районний суд виходив з того, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення, відповідальність за який передбачена ст. 124 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих фактів та доказів. 
Доводи апеляційної скарги адвоката Іванцової З.А. з приводу з`ясування обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення та виклику і допиту інспектора патрульної поліції, який склав протокол, є безпідставними оскільки судом першої інстанції надано правову оцінку з цього приводу, а саме.
Питання як про достовірність конкретного доказу, так і про достатність їх у сукупності суд вирішує у кожному випадку виходячи з конкретних обставин справи. З іншого боку, принциповим можна вважати положення щодо неможливості доказування на основі припущень.
Достатніми є докази, яких може бути достатньо для встановлення певного факту або усієї сукупності фактів, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторони. Однак це має місце поки існування цього факту не буде заперечене іншими доказами. Тобто такі докази не є безспірними, але якщо протилежна сторона не надасть належні докази для їх спростування, вони є достатніми для ухвалення рішення на користь особи, котра їх подала.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Доводи апеляційної скарги адвоката Іванцової З.А. про те, що на смузі руху знаходився саме ТЗ «Land Rover», а ТЗ «Hyundai» знаходився на краю проїжджої частини дороги є безпідставними, та означають лише те, що водій ТЗ «Land Rover», неправильно оцінив дорожню обстановку і прийняв неправильне рішення щодо безпечності свого маневру.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та є такими, що не підлягають задоволенню.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
З урахуванням викладеного вище у всій сукупності, а також повторно досліджених в судовому засіданні суду апеляційної інстанції матеріалів справи та відповідних доказів, апеляційний суд доходить переконання про те, що суд першої інстанції, на підставі забезпечення повноти, всебічності й об`єктивності судового розгляду та вірної оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності в діях водія ОСОБА_3 невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України та, як наслідок, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі стосовно ОСОБА_3 було обґрунтовано закрито на цій підставі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg an dothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
За наведених вище обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова районного суду залишенню без змін
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником потерпілого – ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева