Номер провадження: 22-ц/813/4120/21 
Номер справи місцевого суду: 509/1982/18
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2021 року                                                                                м. Одеса 
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у складі судді Кочко В.К.,
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 63856,40 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 489,09 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 54674,95 грн, заборгованість за пенею та комісією в розмірі 5175,39 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 3016,97 грн., судові витрати в розмірі 1762,00 грн.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 06.01.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення договору відповідач зобов`язання за ним належним чином не виконав.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ " Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за договором, який передбачає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору або не після несплати чергового платежу, за договором видана картка № НОМЕР_1 , яка була надана клієнту 08.01.2012 зі строком дії до 05/15, тобто до 31.05.2015. Про факт отримання вказаної картки свідчить також надана банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що відповідач користувався вказаною карткою, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплату в магазинах. Відповідач не заперечував факт користування карткою. Враховуючи наведене та позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 19.03.2014 у справі №6-14цс14 та від 01.03.2018 у справі №591/8058/15-ц, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31.05.2015. Банком подано позов до суду 23.05.2018, тобто в межах строку позовної давності.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Матеріали справи свідчать, що 06.01.2012 відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Вказаною анкетою відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 500 грн.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.01.2012 станом на 31.03.2018 на загальну суму 63856,40 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 489,09 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 54674,95 грн, заборгованість за пенею та комісією в розмірі 5175,39 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 3016,97 грн. 
За умовами укладеного кредитного договору, відповідач отримав кредитну картку, строк дії якої до 05/15.
Зазначені обставини підтверджуються довідкою про видану кредитну картку (а.с.96) та випискою по рахункам відповідача (а.с.93-95).
З виписки по картковому рахунку відповідачки вбачається, що остання отримала кредитну картку, користувалася нею (знімала кошти у банкоматах, розраховувалася за покупки в магазинах), а також частково сплачувала заборгованість.
Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути банку або іншій фінансовій установі кредит у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути такі його складові: заборгованість за нарахованими відсотками, пеню і штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, підписуючи заяву-анкету відповідач надала згоду на ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та зобов`язалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами.
У цій справі розмір процентів та умови договору відповідачка не оспорювала, посилаючись на строки давності.
Згідно з ч.1,3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Згідно з ч.1 ст.549 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання боржник повинен сплатити неустойку (пеню, штраф).
Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідач ОСОБА_1 періодично користувалася платіжною карткою, сплачувала заборгованість за наданим кредитом. 
З огляду на те, що картка № НОМЕР_1 діяла до останнього дня травня 2015 року, строк позовної давності для банка для стягнення тіла кредиту спливає 01.06.2018.
23.05.2018, в межах строку позовної давності щодо тіла кредиту, банк звернувся із позовом за захистом порушеного права, тому висновки суду про відмову в задоволенні цих вимог не ґрунтуються на законі.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Дійсно, з письмового розрахунку, приєднаного до позову вбачається, що у ОСОБА_1 виник борг по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 54 674,95 грн. станом на 31.03.2018.
Проте після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.
Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 31 травня 2015 року, а тому, починаючи із зазначеної дати ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 31 травня 2015 року по 31 березня 2018 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.
З розрахунку позивача вбачається, що останній платіж в межах дії картки був здійснений відповідачкою 02.07.2013, та поза межами дії картки - 02.10.2015 в розмірі 124,61 грн. При цьому щодо платежу від 02.10.2015 встановлено, що він здійснений не ОСОБА_1 , а банком в порядку списання з іншого картрахунку, відтак не може вважатися платежем, здійсненим відповідачкою з власної волі.
Щодо права стягнення процентів за період за час дії карти з 25.10.2012 до 31.05.2015, то суд виходить з того, що останній платіж здійснено 02.07.2013, до суду позивач мав звернутися по періодичним платежам до липня 2016 року, проте звернувся 23.05.2018, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою відмови у позові з таких підстав. 
Спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) – встановлена тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого апеляційний суд погоджується, дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні позову у частині стягнення пені та штрафу у зв`язку з пропуском позовної давності.
Отже, з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути борг за кредитним договором в розмірі 489,09 грн, в решті вимог суд дійшов вірного висновку про унеможливлення задоволення вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині вимог про відмову в стягненні тіла кредиту, позов частковому задоволенню з підстав викладених вище.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення тіла кредиту.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 489,09 грн, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 05.04.2021.

Головуючий: 

       Судді: