УХВАЛА

11 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 340/675/20
адміністративне провадження № К/9901/14719/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги адвоката Бойка Олега Вікторовича – представника ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року
у справі № 340/675/20
за позовом    ОСОБА_1 
до  Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момонта (Військова частина НОМЕР_1 ) 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момонта (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України ім. генерал-майора І.Момота полковника Коцеруби Д.М. №22-ОС від 22 січня 2020 року про звільнення позивача із військової служби в запас за підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- стягнути з Головного центру підготовки особового складу державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота Військова частина НОМЕР_1   на користь  ОСОБА_1  грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у період із 01 лютого 2020року по день ухвалення рішення у справі;
- стягнути з Головного центру підготовки особового складу державної прикордонної служби України імені генерал-майора І.Момота Військова частина НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100  000 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суд від 02 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою   Третього апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року, у задоволені позову відмовлено.
23 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката ОСОБА_2 – представника Сафронова Станіслава Олеговича на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі № 340/675/20.
Відповідно до частини першої  статті 334 КАС України  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження Суд зазначає таке.
Статтею 129 Конституції України  однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Згідно з частиною першою  статті 13 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні    Закону України «Про запобігання корупції»  займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що     ОСОБА_1 проходив службу на посаді, яка не відноситься до посад, які у значенні    Закону України "Про запобігання корупції"    передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища та спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, а отже в розумінні частини шостої  статті 12 КАС України  є справою незначної складності.
Як слідує із змісту оскаржуваних судових рішень, предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасувати наказу про звільнення позивача із військової служби в запас, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
В касаційній скарзі представник скаржник вказує на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача, оскільки ним оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень з приводу проходження, звільнення з публічної служби у період перебування особливого періоду, оголошеного у зв`язку із військовими діями на Сході України, захисту неналежності та територіальної цілісності нашої Батьківщини і сам позивач є учасником бойових дій на Сході України, рішення суду на заслідками розгляду даної касаційної скарги матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики у справах у подібних правовідносинах, яка на теперішній час не визначена, що стосується звільнення позивача у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем та ненадання йому терміну для виправлення, а також позбавлення його права на носіння військової форми одягу після звільнення.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що на обґрунтування вказаного твердження скаржник жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів правовідносин.
Твердження скаржника, що справа становить значний суспільний інтерес, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи. Не підтвердженим є те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Отже, наведені представником скаржника обставини є загальними і в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що саме ця справа становить значний суспільний інтерес, має виняткове значення чи стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Отже, оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
За таких обставин, Верховний Суд зазначає, що оскільки пункт 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України    передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, проте позивачем таких винятків не зазначено, а аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
У касаційній скарзі скаржником порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
В обґрунтування такого клопотання зазначено, що скаржник отримав копію оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції 23 березня 2021 року, а касаційну скаргу було направлено до Верховного Суду 22 квітня 2021 року.
Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами.
Відповідно до вимог частини другої  статті 329 КАС України  учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення
За наведених обставин суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
На підставі викладеного, керуючись статтями  12,  328,  329, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
1.  Клопотання адвоката Бойка Олега Вікторовича – представника Сафронова Станіслава Олеговича про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2.  Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_2 – представника Сафронова Станіслава Олеговича на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі №340/675/20.
4. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду