Справа № 309/1377/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

18.05.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – адвоката Кричфалушія І. І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Кричфалушій І. І. в інтересах ОСОБА_1 ,

                                                         в с т а н о в и в :

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, українець, не працюючий, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн..

Згідно постанови, 06.06.2020 о 21 год. по вул. Шевченка у м. Хуст, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння – різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітка хода, і від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Кричфалушій І. І. вказує на те, що постанова судді є незаконною.Стверджує, що справу розглянуто без участі сторони захисту, а копію постанови отримано ним 31.08.2020. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення. Посилається на те, що працівники поліції не складали протокол щодо ОСОБА_1 в присутності останнього, а про наявність згаданого протоколу ОСОБА_1 дізнався після отримання повістки в суд. При цьому, стверджує, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП оскільки: в ньому не зазначено місце складання протоколу, а також даних про двох свідків, на які є посилання у фабулі справи; протокол не підписаний ОСОБА_1 та будь-якими свідками, і при цьому, відсутній запис про відмову ОСОБА_1 від підпису протоколу; в протоколі відсутній запис про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, що свідчить про те, що такі йому не роз`яснені. Крім того, зазначає, що до протоколу не додано Акту огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та роздруківки із результатом такого огляду, висновку закладу охорони здоров`я про результати огляду, а також відсутні докази про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Стверджує, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився на місці зупинки транспортного засобу. Посилається і на те, що до протоколу не додано письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а сам протокол складено поліцейським ОСОБА_4 , а пояснення відібрано нібито поліцейським ОСОБА_5 , так як на поясненнях відсутні підписи особи, що відібрала пояснення. Вказує і на те, що в матеріалах справи відсутні передбачені КУпАП та іншими нормативними актами копії документів, які підтверджують право ОСОБА_1 на керування транспортними засобами, зокрема копія посвідчення водія та копія технічного паспорту на транспортний засіб, дані про особу правопорушника, його сімейний стан та інше. Окрім того, посилається на те, що дії ОСОБА_1  неможливо кваліфікувати за ст. 130 КУпАП у редакції ЗУ № 1446-VIII від 07.07.2016, оскільки вона скасована ЗУ № 2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і за ст. 130 КУпАП у редакції  ЗУ № 720-ІХ від 17.06.2020, який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01.07.2020, оскільки відбулося переривання дії акта, який встановлював і продовжив встановлювати певну адміністративну відповідальність, шляхом його скасування 01.07.2020 та відновлення 03.07.2020, у зв`язку з чим, на правопорушення, що мали місце до 01.07.2020 та були передбачені ст. 130 КУпАП поширюється дія ЗУ від 22.11.2018 № 2617- VIII як такого, що скасовує відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 – адвоката Кричфалушія І. І., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Приймаючи рішення про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку апеляційний суд бере до уваги такі факти та обставини. 
Так, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 чи його представнику в передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденний строк вручена чи направлена копія оскаржуваної постанови від 03.08.2020. Як убачається із матеріалів справи копія постанови направлена на адресу ОСОБА_1 17.08.2020, проте відсутні відомості про її отримання адресатом, а адвокат Кричфалушій І. І. отримав копію постанови лише 31.08.2020 безпосередньо в суді першої інстанції. Тому, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про поважність причин пропуску строку на оскарження судового рішення, є слушними, такими, що не спростовані наявними у матеріалах справи доказами.
У зв`язку з чим, із метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили адвокату Кричфалушій І. І. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу – поважними, у зв`язку з чим, строк на апеляційне оскарження поновлюється. 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження на законну вимогу поліцейського огляду на стан алкогольного сп`яніння – є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що 06.06.2020 о 21 год. по вул. Шевченка у м. Хуст,  ОСОБА_1  керував транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», д.н.з.  НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння – різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітка хода, і від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу, отримання його копії та надання будь-яких пояснень по суті порушення (а. с. 1-2).
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 убачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я (а. с. 3, 4).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ОСОБА_4 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилалася сторона захисту в ході її розгляду.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що інспектор ОСОБА_4 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час апеляційного розгляду справи не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були залучені в якості свідків відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, у відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, – такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилалася сторона захисту в ході її розгляду.
Не встановлено в ході апеляційного розгляду й будь-яких фактів примусу чи незаконних методів з боку працівників поліції щодо ОСОБА_1 , які призвели до примусової відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в закладі охорони здоров`я.
Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами та спростовуються наведеним вище. 
Як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не складали протокол щодо ОСОБА_1 в присутності останнього, а про наявність згаданого протоколу ОСОБА_1 дізнався після отримання повістки в суд. 
Посилання на те, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП оскільки: в ньому не зазначено місце складання протоколу, а також даних про двох свідків, на які є посилання у фабулі справи; протокол не підписаний ОСОБА_1 та будь-якими свідками, і при цьому, відсутній запис про відмову ОСОБА_1 від підпису протоколу; в протоколі відсутній запис про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, що свідчить про те, що такі йому не роз`яснені, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5. ПДР і не дають підстав для скасування судового рішення, а також не свідчать про допущення поліцейським таких порушень під час складання протоколу, які б давали підстави для повернення матеріалів справи для належного оформлення чи свідчили про порушення права ОСОБА_1 на захист. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що протокол складено щодо ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, яке мало місце по вул. Шевченка в м. Хуст, що також підтверджено й письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. При цьому, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 відмовився підписувати протокол та отримання його копії, тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом та надання будь-яких пояснень.
При оцінці вказаних доводів, апеляційний суд бере до уваги і те, що в протоколі наявні всі необхідні й достатні відомості, передбачені ст. 256 КУпАП, що свідчить про те, що такий відповідає вимогам цієї норми й не підлягає поверненню для належного оформлення.
Доводи апеляційної скарги про те, що: до протоколу не додано Акту огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та роздруківки із результатом такого огляду, висновку закладу охорони здоров`я про результати огляду; огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився на місці зупинки транспортного засобу; в матеріалах справи відсутні передбачені КУпАП та іншими нормативними актами копії документів, які підтверджують право ОСОБА_1 на керування транспортними засобами, зокрема копія посвідчення водія та копія технічного паспорту на транспортний засіб, дані про особу правопорушника, його сімейний стан та інше; відсутні докази про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом; протокол складено поліцейським ОСОБА_4 , а пояснення відібрано нібито поліцейським ОСОБА_5 , так як на поясненнях відсутні підписи особи, що відібрала пояснення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, тобто факту порушення ним саме вимог передбачених п. 2. 5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що до протоколу не додано письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, так як у матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків (а. с. 3, 4), про які зазначено вище. 
Не погоджується апеляційний суд і з доводами сторони захисту щодо неможливості застосування ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки вона скасована Законом №2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №720-ІХ від 17 червня 2020 року), який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо втрати чинності Законом, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння після 03.07.2020 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП апеляційний суд бере до уваги такі нормативно-правові акти.
Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.
3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.
17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».
1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України». Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України апеляційний суд вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування.
Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
Тому апеляційний суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто у редакції до 01 липня 2020.
Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки згідно вказаної норми провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, у тому числі й про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким дана правильна оцінка в постанові; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети – виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом Кричфалушій І. І. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, – без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Кричфалушію І. І. строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Кричфалушій І. І. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан