ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 р.	Справа № 646/336/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Власова Ю.Ю., вул. Українська, 15, м. Харків, Харківська, 61010, повний текст складено 30.03.21 року по справі № 646/336/21
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Департаменту патрульної поліції                   
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

У січні ОСОБА_1 ( далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила: 
-          скасувати постанову серії ДП18 № 564197 від 16 січня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Черватюком А.В. (далі – інспектор ОСОБА_2 ), якою до неї застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). 
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.2021 замінено відповідача у справі на Департамент патрульної поліції Національної поліції України.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просив суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилалася на те, що зазначений в оскаржуваній постанові відеозапис є неналежним доказом. Зазначила, що відповідачем порушено процедуру притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки оскаржувану постанову винесено фактично без розгляду справи, без складення протоколу про адміністративне правопорушення та без надання їй можливості скористатися правовою допомогою.
Позивач вказала, що дані митної служби, які начебто використовував поліцейський, не зафіксовані належним чином, її з ними не ознайомлено, джерело цих даних не вказане в оскаржуваній постанові. 
За наведених обставин, позивач вважав, що оскаржувана постанова винесена з порушенням встановленої законом процедури, поза межами наданих законом повноважень, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, відтак, підлягає скасуванню.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
27.05.2021 ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по справі №646/336/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено до розгляду в судове засідання.
Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів , на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.
16.01.2021 постановою серії ДП18 № 564197 від 16.01.2021, складеної інспектором Черватюком А.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 8500, 00 грн згідно санкції ч. 8 ст. 121 КУпАП. Згідно фабули зазначеної постанови ОСОБА_1 16.01.2021 о 00 год. 05 хв. керувала транспортним засобом KIA CARNIVAL, номерний знак   НОМЕР_1 , що зареєстрований в республіці Литва, щодо якого встановлені обмеження МК України. Транспортний засіб перебуває на території України з порушенням строків перебування в режимі тимчасове ввезене терміном до 1 року. Згідно бази ІПНП транспортний засіб ввезено 24.09.2018 громадянкою ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не переміщувала транспортний засіб у митний режим тимчасово ввезення, чим порушила вимоги ст. 380 МК України та ст. 31 Закону №3353.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інспектор ОСОБА_2 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, постанова є законною та скасуванню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон №3353.
Відповідно до ст.1 Закону №3353 цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Стаття 14 Закону №3353 зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону №3353 водій зобов`язаний <…> не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режиму транзиту; <…>, транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не переміщувала в митний режим транзиту. 
Відповідно до ч.4 ст.31 Закону №3353 основними вимогами щодо ввезення на територію України транспортних засобів є також те, що такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей  підприємницької діяльності <…>, передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Згідно ч.8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; <…>; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною першою статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.
Частиною 4 ст. 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в України, для їхніх особистих потреб.
Аналізуючи зазначені норми у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону №3353, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у діях позивача порушень вказаної заборони, та наявності складу правопорушення передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП.
Як наслідок колегія суддів вважає правомірним висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Посилання апелянта на порушення відповідачем положень КУпАП стосовно не складання протоколу про адміністративне правопорушення колегія суддів вважає необґрунтованим та зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Частиною 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…>, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121,  <…>.
Враховуючи положення вище зазначених правових норм, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності обов`язку у відповідача складати протокол про адміністративне правопорушення.
Щодо посилань позивача, про неправомірність отриманої інформації з бази даних митної служби інспектором ОСОБА_2 , колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до Положення про Єдину автоматизовану інформаційну систему Держмитслужби України Основними завданнями ЄАІС Держмитслужби є: зокрема забезпечення інформаційної взаємодії з центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та недержавними установами - суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, митними та правоохоронними органами інших країн.
Разом з тим ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом. Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності:
1) формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;
2) користується базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади;
3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу;
4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями.
Частино 1 ст.27 ЗУ «Про Національну поліції» передбачено, що поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".
Отже інспектор патрульної поліції ОСОБА_2  мав законне право при розгляді справи користуватись відомостями в базах даних державних органі влади, які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортного засобу.
Колегія суддів зазначає ,що факт керування транспортним засобом KIA CARNIVAL, номерний знак   НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не оскаржувався, та чітко зафіксований на доданому до оскаржуваної постанови відеозаписі.
Посилання позивача на відсутність належних доказів вчинення правопорушення , колегія суддів  вважає необгрунтованими виходячи  з наступного.
За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно довідки, наданої представником відповідача, автомобіль КІА KARNIVAL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , країна реєстрації - Литва, ввезений на територію України 24 вересня 2018 року, пункт пропуску «Гоптівка - Нехотєєвка», вид ввезення: тимчасове ввезення до 1 року, автомобіль ввезено громадянкою ОСОБА_3 .
Зазначені документи підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не помішувала в митний режим транзиту.
Крім того, вчинення зазначеного правопорушення підтверджено відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, інформація про яку міститься в оскаржуваній постанові та записом зі штатного відеорегістратора. 
Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що вчинення ним правопорушення нічим не підтверджується, окрім оскаржуваної постанови, оскільки в матеріалах справи наявні копії документів та запис з нагрудної камери інспектора Черватюка А.В. 
Стосовно посилання апелянта на необхідність зазначення марки та моделі пристрою, на який було зроблено запис, колегія суддів зазначає.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію"встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.
Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, яким зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч. 3ст. 283 КУпАП).
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП,в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис (бодікамера ХА02019), тобто із зазначенням назви та номеру приладу, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта про відсутність у постанові назви або моделі технічного засобу, яким зафіксовано адміністративне правопорушення.
Щодо посилань апелянта про монтаж відеозапису та того, що він складається з кількох записів, колегія суддів зазначає наступне, на доданому відповідачем відеозаписі № 20210117003136000152, розпочатим 16 січня 2021 року, о 23:51 год. зафіксовано рух, зупинку та стоянку зазначеного транспортного засобу, з якого чітко вбачається марку та номерний знак транспортного засобу   НОМЕР_1 , що підтверджує факт порушення позивачем ч.8 ст. 121 КУпАП. 
Твердження апелянта, що інспектором не роз`яснено їй права не відповідає дійсності, оскільки в оскаржуваній постанові є особистий підпис ОСОБА_1 про роз`яснення їй прав за ст.268 КУпАП та строк оскарження за ст.289 КУпАП. Дані обставини підтверджуються також відеозаписом з нагрудної камери відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 березня 2021 року по справі № 646/336/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.В. Присяжнюк