КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 357/11366/20                                       Головуючий у суді першої інстанції - Дорошенко С.І.
Номер провадження № 33/824/1820/2021                                               Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2021 року                                                                                             м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Яворського М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, що не реагують на світло, підвищена жвавість ходи, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, водій відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн в дохід держави.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивував тим, що з 14 грудня 2020 року його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 та додає завірену копію паспорту із відповідною відміткою. Вказує, що був позбавлений можливості прибути в день та час розгляду справи судом першої інстанції, так як з 02 лютого 2021 року по 16 лютого 2021 року знаходився на амбулаторному лікуванні у хірурга поліклініки за місцем фактичного проживання, що знаходиться більш ніж за 600 км від м. Біла Церква.
Крім того, апелянт зазначає, що у зв`язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні в період часу з 02 лютого по 16 лютого 2021 року він пропустив строк на апеляційне постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року, а тому просить його поновити. 
ОСОБА_1 зазначає, що суд фактично не розглянув клопотання про направлення справи за підсудністю, а посилання на акт керівника апарату суду про відсутність довідки є хибним, оскільки довідка про стан здоров`я надсилалась ним як на електронну, так і на поштову адресу суду разом із відповідним клопотанням, а в оскаржуваній постанові мова йде лише про Бериславський районний суд Херсонської області, так як в заявленому ОСОБА_1 клопотанні також йшлось про направлення справи на вибір або до Великолепетинського районного суду Херсонської області або до Бериславського районного суду Херсонської області.
Також апелянт зазначає, що судом порушено норми Закону України «Про доступ до судових рішень», оскільки оскаржувану постанову суду не було своєчасно внесено до ЄДРСР шляхом формування та підписання відповідного електронного примірника в АСДС та копію такого рішення не було вручено або  надіслано стороні протягом трьох днів. 
На підставі викладеного, ОСОБА_1 вважає, що було допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, що є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому просив апеляційний суд скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року, а провадження у справі закрити.
При апеляційному перегляді справи ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити,  пояснивши, що  дійсно  14 листопада  2020 року він керував  автомобілем «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1   та зупинився  у зазначеному в протоколі місці. До нього під`їхали працівники поліції і провівши огляд шляхом освітлення ліхтариком очей, запропонували йому пройти медичне освідування на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі  смт. Ставище. Однак, враховуючи час доби - 03 година ночі, а також перебування у автомобілі його молодшого брата  - 18 років, він відмовився їхати до медичного закладу. Але при цьому вважає, що суд першої інстанції, здійснюючи розгляд  даної справи, порушив його права та розглянув справу у його відсутність в період, коли він перебував на лікарняному та відмовився задовольнити клопотання про направлення справи за підсудністю до місцевого суду Херсонської області за місцем його реєстрації. Вказані порушення, на його думку, призвели до неправильного вирішення справи по суті, просив постанову скасувати. 
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Тилик Т.М. також підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження постанови, обґрунтовуючи вказані доводи тим, що розгляд справи судом першої інстанції проведено за відсутністю ОСОБА_1 чим порушено його право надавати пояснення з приводу складеного відносно нього протоколу. Суд  протиправно, на його думку, не задовольнив клопотання  ОСОБА_1 від 02 лютого 2021 року щодо направлення справи для розгляду по суті за підсудністю до Бериславського районного суду чи до Великолепетинського районного суду Херсонської області саме за місце реєстрації ОСОБА_1 чи його автомобіля,  як то передбачено ч.2 ст. 276 КУпАП. Крім того, суд вказану постанову виготовив  пізніше, а фактично судовий розгляд 03 лютого 2021 року не проводив, що свідчить про  незаконність вказаної постанови.  Крім того, вважає дії працівника поліції, який склав зазначений протокол, неправомірними, оскільки відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду  на стан наркотичного сп`яніння була пов`язана саме із тим, що  такий огляд працівник поліції запропонував пройти в медичному закладі смт. Ставище, не в м. Біла Церква, що призвело б до залишення автомобіля в 3 години ночі без нагляду. Крім того, у вказаному автомобілі був менший брат  ОСОБА_1 , що також створювало для нього перешкоди для залишення автомобіля на місці складення протоколу.         
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Тилика Т.М., дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2021 року було ухвалено оскаржувану постанову (а.с.41-45).
Таким чином, останнім днем для подачі апеляційної скарги на вказану постанову слід вважати 15 лютого 2021 року (враховуючи, що 13 та 14 лютого 2021 року припадають на вихідні дні).
Разом з тим, із матеріалів справи та тексту самої постанови вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній  на розгляді вказаної справи  та при  проголошенні вказаної постанови, а тому не мав можливість оскаржити дану постанову в межах строків визначених ст. 289 КУпАП. 
Із текстом вказаної постанови  ОСОБА_1 ознайомився 16 лютого 2021 року  в Єдиному державному реєстрі судових рішень  та подав вперше апеляційну скаргу 26 лютого 2021 року, тому вказані обставини визнаються поважними і такими що можуть бути підставою для поновлення вказаного строку. 
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15.11.18).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності у тому числі відеозаписом.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
-         у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №080331 від 14 листопада 2020 року, відповідно до якого 14 листопада 2020 року в смт. Терезине по вул. Гагаріна,4, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, що не реагують на світло, підвищена жвавість ходи, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, водій відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1); 
-         у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 14 листопада 2020 року від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.3);
-         на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 14 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.4).
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, у складеному протоколі в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» міститься пояснення ОСОБА_1 , де зазначено, що він відмовляється їхати на тест, оскільки пізній час доби (02 години 56 хвилин) та з ним перебував молодший брат, якого він не міг залишити самого. Також вказано, що ОСОБА_1 з підозрами не згоден, так як не бачить підстав.
Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - звужені зіниці, що не реагують на світло, підвищена жвавість ходи, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, виявлені працівниками поліції 14 листопада 2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п.п.1,2,3,4 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння як на  місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.
З відео файлів вбачається, що інспектор поліції пропонує водієві пройти огляд в медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, проте ОСОБА_1 відмовляється, оскільки пізній час доби й з ним був молодший брат, якого немає з ким залишити.
Вказані відеозаписи свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксована вся подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та  наведеними  в  даній  постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про не направлення матеріалів справи за клопотанням ОСОБА_1 за підсудність до Херсонської області, то слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
На виконання вимог ст. 278 КУпАП, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Відповідно до положень статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Отже, судом під час розгляду справи не було порушено правил підсудності, оскільки ч. 2 ст. 276 КУпАП передбачено не обов`язковий, а можливий розгляд справи за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи за місцем реєстрації транспортного засобу.
Таким чином, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта щодо не направлення  адміністративного матеріалу до Бериславського районного суду Херсонської області чи до Великолепетиського районного суду Херсонської області та обмеження доступу до правосуддя, оскільки ст. 276 КУпАП не передбачає обов`язкового розгляду вказаної справи за місцем проживання правопорушника, а направлення справи за підсудністю до іншого суду є правом суду.
Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості направити засобами електронного чи поштового зв`язку свої пояснення чи заперечення по суті справи.
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Перевіряючи доводи викладені захисником ОСОБА_1 - адвокатом Т.М. щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння шляхом пропонування йому пройти  такий огляд в смт. Стьавище, а не в м. Біла Церква, суд враховує, що  матеріали справи не містять  зазначених обставин. Та й пояснення ОСОБА_1 в протоколі про  вказані обставини не зазначалося.
Не обґрунтованими апеляційний суд вважає і доводи захисника  щодо порушення місцевим судом прав ОСОБА_1 при розгляді справи. 
Так, із матеріалів справи вбачається, що розгляд вказаної справи  місцевим судом був призначений на 14 грудня 2020 року на 8 год. 40 хв.. Про вказаний розгляд ОСОБА_1 був повідомлений завчасно - 19 листопада 2020 року шляхом направлення SMS-повідомлення на його телефон, який він вказав при складення протоколу (а.с. 11).  
14 грудня 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву до суду щодо відкладення розгляду справи для надання можливості скористатися послугами адвоката. Місцевий суд, сприяючи вказаному клопотанню ОСОБА_1 відклав розгляд вказаної справи на 08 год.40 хв. 15 січня 2021 року  про що також ОСОБА_1 був повідомлений  SMS - повідомленням на його телефон, який він вказав при складення протоколу (а.с.15).
На розгляд вказаної справи ОСОБА_1 не з`явився та повторно направив заяву про відкладення  розгляду справи та просив направити справу для розгляду до  суду за місцем його реєстрації чи реєстрації транспортного засобу в Херсонську область (а.с. 25).
Місцевий суд, сприяючи дотриманню прав ОСОБА_1 , втретє відклав розгляд вказаної справи на  09 год. 00 хв.  03 лютого 2021  року, направивши  йому   SMS-повідомленням на його телефон, який він вказав при складення протоколу (а.с. 24).
Однак, на розгляд вказаної справи 03 лютого 2021 року  ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився у зв`язку з чим суд з метою дотримання строків визначених  ч.2 ст. 38  та  ч.1 ст. 277 КУпАП  правомірно розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 .  
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Керуючись положеннями статті 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського 
апеляційного суду                                                                            М.А.Яворський