П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/4937/20	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 40 248,33 грн. та стягнути з відповідача зазначену суму. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його з 01.01.2020 року звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Однак, одноразова грошова допомога при звільненні перерахована лише 28.02.2020 року, тобто з затримкою на 2 місяці (59 днів), при цьому, виплату середнього заробітку у розмірі 40 248,33 грн. під час розрахунку відповідач не здійснив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо невиплати позивачеві середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 39 566,44 грн. та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 39566,44 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. 
При вирішенні спору суд виходив з того, що встановлення факту порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).
Не погодившись із судовим рішенням, ГУНП в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити  в задоволенні позову. 
Апелянт наголошує, що позивачем пропущено 3- місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. 
Також апелянт зазначає, що права позивача Управлінням не порушквались, оскільки виплата одноразової допомоги здійсненна на другий день після пред`явлення позивачем відповідної вимоги, що узгоджується з приписами ст. 116 КЗпП України.
Крім того апелянт, з посиланням на постанову Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №820/1134/17, зазначає, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється Національною поліцією України та чинним законодавством не встановлено строків її виплати, тому відповідач (ГУНП в Одеській області) не міг допустити протиправної бездіяльності.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просило залишити судове рішення без змін.
Враховуючи, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся у порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розглянув дану справу у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підполковник поліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) з 01.01.2020 року наказом Головного управління  Національної поліції в Одеській області № 1800 о/с від 28.12.2019 року (а.с.12).
26.02.2020 року позивач звернувся до Головного управління  Національної поліції в Одеській області з заявою, в якій просив надати інформацію про причини невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби (а.с.13).
ГУ  НП в Одеській області листом № 14/-Л-114 від 02.03.2020 року повідомило, що одноразова грошова допомога при звільненні нарахована відповідно ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у сумі 205  881,76 грн. та була перерахована на особовий картковий рахунок 28.02.2020 року (а.с.14).
10.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Одеській області із зверненням, в якому просив нарахувати та виплатити йому середнємісячне грошове забезпечення (середній заробіток) за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в поліції коштів (одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції) з 02.01.2020 року по 28.02.2020 року на поточний рахунок, на який йому була перерахована одноразова грошова допомога при звільненні з поліції по коду 2112 «Грошове забезпечення» згідно наказу Міністерства фінансів України № 333 від 12.03.2012 року (а.с.19-20).
Відповідач листом № 14/-Л-145 від 12.03.2020 року повідомив позивача, що ГУ НП в Одеській області є органом виконавчої влади та здійснює видатки в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті на утримання Національної поліції відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України. Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні проведено відповідно до ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Інші регламентуючі документи стосовно нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні (а.с.21).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Апелянтом визначено, що одноразова грошова допомога позивачу була перерахована на його особовий  картковий рахунок 28.02.2020 року, проте позовна заява подана 10.06.2020 року, тобто з порушенням тримісячного строку звернення до суду.
Судова колегія не може погодитись з вказаним твердженням апелянта з огляду на наступне.
За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).
Зважаючи, що остаточний розрахунок з позивачем ГУНП в Одеській області провело 28 лютого 2020 року, тому останнім днем строку, визначеного ч.5 ст.122 КАС України для звернення позивача до суду з даним позовом, було 29.03.2020 року, тоді як позовна заява подана до суду 10.06.2020 року.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.02.2020 року за №93 «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019-nСоV» та постанови від 11.03.2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року на усій території України встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року за № 239 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 24.04.2020 року. В подальшому   постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 року за №291 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» знову продовжено дію карантину до 11.05.2020 року.   
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року за №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 22.05.2020 року.   
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року за №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» продовжено дію карантину з 22.05.2020 року до 22.06.2020 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності з 02.04.2020 року,   розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України   доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Таким чином законом передбачено, що строки звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії такого карантину, а право позивача на звернення до суду існувало під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та набрання чинності   Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
З урахуванням наведеного, судова колегія відхиляє посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
Стосовно суті спірних правовідносин судова колегія зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), положеннями статті 94 якого встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 102 Закону №580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України з числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.
Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3)   щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4)   премії; 5)   одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в будь-якому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоскаржувану ним суму.
Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.
Водночас, такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.
З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Судова колегія зазначає, що виплата поліцейським, які звільняються зі служби за власним бажанням, одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону №580-VIII, статтею 9 Закону №2262-XII, пунктом 10 Постанови №393.
Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби, що дає підстави стверджувати, що допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Таким чином, не проведення з вини відповідача виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі №440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі №809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі №1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі № 812/639/18, від 22 травня 2020 року в справі №320/1263/19 та інших і судова колегія не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється Національною поліцією України, а не відповідачем, тому немає підстав для застосування до останнього положень статті 117 КЗпП України, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки саме на роботодавця - ГУНП в Одеській області покладено обов`язок повного та своєчасного розрахунку з працівником при звільненні, тому наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на нього.
Оскільки доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. 
Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст. ст.      308,      311,      315,      316,      322,      325,      328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.