Справа № 127/27186/20
Провадження № 22-ц/801/844/2021
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року	Справа № 127/27186/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець Турський Олександр Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Короля О. П. від 17 лютого 2021 року, –

встановив:

       В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., зареєстрований в реєстрі за № 53707, про стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Онлайн фінанас») в розмірі 22111 грн 65 к.
       На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 26 березня 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») було укладено договір безпроцентної позики грошей. Платіжні операції проводились через відділення Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»).
        29 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримала за місцем проживання постанову приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. про стягнення з неї боргу на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанас» в розмірі 22111 грн 65 к., винесену на підставі виконавчого напису від 29 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С.
       Вказувала, що на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису сума заборгованості не була безспірною, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанас» не є стороною договірних правовідносин. За період виконання умов договору зі сторони кредитора не надходило жодних претензій про порушення виконання умов договору. Нотаріус не повідомляв її про те, що до нього надійшла заява про вчинення виконавчого напису, позбавивши її можливості заперечити проти
нарахованих сум і, відповідно, не перевірив безспірність вимог кредитора. 
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року у позові відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за позовом боржника про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідати має не приватний нотаріус, який вчинив відповідний виконавчий напис, а особа, яка звернулась за його вчиненням.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і у позовній заяві.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що 26 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір безпроцентної позики грошей. Платіжні операції проводились через відділення АТ КБ «ПриватБанк».
       29 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. був вчинений виконавчий напис, яким стягнено заборгованість з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанас» в розмірі 22111 грн 65 к.        
       29 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримала постанову приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. про стягнення з неї боргу.
       Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України «Про нотаріат» (далі – Закон).
       Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
       Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
       Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу – його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
       Тобто, відповідач – це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
       Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб – учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
       Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.
       Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивачка заперечує наявність у неї суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.
       Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивачки. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.
       Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.
       Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
       Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
       Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19) та від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19).
       Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-383 ЦПК України апеляційний суд, –
постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 14 травня 2021 року).

       Головуючий                                                         О. С. Панасюк

Судді:                                                                 О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета