ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 р. 	Справа № 520/7871/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.04.21  по справі № 520/7871/19
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 89% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 і з 01.01.2019  та у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року з 01.01.2018  та за рахунок виплати лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 р. з 01.01.2018  протиправними; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 89% грошового забезпечення з 01.01.2018 і з 01.01.2019 та з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018; здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 та з 01.01.2019  однією сумою, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2018 і з 01.01.2019, розрахувавши її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати"; виконати рішення суду протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 адміністративний позов  задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 89% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2018  і з 01.01.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 89% грошового забезпечення з 01.01.2018 і з 01.01.2019. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року та за рахунок виплати лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року - з 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 - з 05.03.2019. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
За результатами оскарження позивачем вказаного рішення, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 по справі № 520/7871/19 - скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 року та за рахунок виплати лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2019 до 05.03.2019 протиправними; зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 по 04.03.2019, здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018  та з 01.01.2019 однією сумою.
Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. В іншій частині позовних вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року по справі № 520/7871/19 - залишено без змін.
11.12.2020 до Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача із заявою, в якій просив суд :
-визнати бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 зміненого постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 по справі №520/7871/19 в повному обсязі протиправною;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 89% грошового забезпечення з 01.01.2018  і з 01.01.2019 та з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 та з 01.01.2019 однією сумою;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання ухвалою законної сили, звіт про виконання судового рішення, (ч. 1 ст. 382 КАС України);
- врахувати при прийнятті рішення правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №2а/0470/2563/12 та від 22.01.2020 по справі № 440/207/19, які підтверджують, що відповідно до ст. 4 Закону № 3674-V1 не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, отже, за законом, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.
В обґрунтування заяви, представник позивача зазначив, рішення суду відповідачем не виконано належним чином та в повному обсязі та зазначено, що як вбачається з листа та наданих розрахунків ГУПФУ не нарахувало ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 та з 01.01.2019 саме однією сумою, а здійснило розподіл нарахування та виплати на дві частини: виплата різниці пенсії за період по дату набрання рішенням законної сили та виплата різниці пенсії починаючи з дати набрання рішенням законної сили. Постановою державного виконавця від 07.12.2020 виконавчі провадження №62601210, №62601327, №62601447 закінчено. Проте рішення суду залишається не виконаним в частині саме виплати позивачу пенсії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 заяву представника позивача про визнання протиправними бездіяльності та дій вчинених Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019, зміненого постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 по справі № 520/7871/19 та порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, встановлення судового контролю залишено без задоволення.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2021 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 по справі № 520/7871/19 скасовано. Направлено справу № 520/7871/19 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказаною Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2021 по справі № 520/7871/19 зазначено, що заяви, подані в порядку статей 382, 383 КАС України, не можуть розглядатися та вирішуватися судом першої інстанції сумісно, оскільки такі види судового контролю мають розглядатися та вирішуватися останнім окремо, з ухваленням окремих судових рішень за наслідками розгляду таких заяв, що не було враховано судом першої інстанції в даній справі.
Також судом апеляційної інстанції зазначено, що зі змісту ч. ч. 2 - 4 ст. 383 КАС України вбачається, що до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, висуваються наведеними нормами певні вимоги і в разі невідповідності такої заяви цим вимогам така заява підлягає поверненню заявнику.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 заяву представника ОСОБА_1 , подану в порядку ст. 383 КАС України у справі №520/7871/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто заявнику.
Заяву представника ОСОБА_1 , подану в порядку в порядку ст. 382 КАС України у справі №520/7871/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 06.04.2021, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст. 382 КАС України, а заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, оскільки судове рішення по справі № 520/7871/19 до теперішнього часу не виконано відповідачем.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, повертаючи заяву про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, виходив з невідповідності останньої вимогам п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України.
Приймаючи рішення про залишення без задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень згідно із ч. 1 ст. 382 КАС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Частиною 4 ст. 383 КАС України визначено, що заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Пунктом 2 ч. 5 ст. 383 КАС України передбачено, що у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Із матеріалів справи встановлено, що представником позивача до заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, не додано документ про сплату судового збору.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Крім того, слід враховувати, що заява, передбачена ст. 383 КАС України, не входить до переліку заяв, визначеного ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", за подання яких судовий збір не справляється.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача наявний обов`язок сплати судового збору за подання даної заяви до суду.
Однак, позивачем вказаний обов`язок не виконаний, підстав звільнення від нього не наведено.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо невідповідності заяви представника позивача вимогам п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, а отже необхідності повернення заяви в силу ч. 5 ст. 383 КАС України.
Щодо посилань представника позивача як на підставу відсутності обов`язку по сплаті судового збору за подання даної заяви на позиції Верховного Суду, викладених в постанові від 14.02.2018 по справі №2а/0470/2563/12 та від 22.01.2020  по справі №440/207/19, колегія суддів зазначає, що вказані постанови не приймаються до уваги, оскільки, в них викладена позиція щодо відсутності обов`язку сплати судового збору за подання заяви про встановлення судового контролю, визначеного ст.382 КАС України, а не ст.383 КАС України.
Стосовно заяви представника позивача в частині встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом. Тобто зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що, зокрема ст. 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі "Ліпісвіцька проти України" (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02).
У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі "Шаренок проти України" (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 589498/0).
Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. 
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 0640/3719/18 та від 11.06.2020 у справі №640/13988/19, що враховується до судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС україни.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний витяг з інформації про виконавчі провадження ВП № 62601210, ВП № 62601327, ВП № 62601447 щодо виконання виконавчого листа № 520/7871/19 від 06.07.2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом, відповідно до якого стягувачем є ОСОБА_1 , боржник ГУ ПФУ в Харківській області.
Відповідно до інформації з витягу зазначено, що державним виконавцем Сімоновим К.К. винесено постанови від 07.12.2020 про закінчення виконавчих дій по ВП № 62601210, ВП № 62601327, ВП № 62601447 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження".
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
При цьому, позивачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано доказів оскарження постанов про закінчення виконавчого провадження або їх скасування у встановленому законом порядку.
Таким чином, наявність зазначених чинних постанов про закінчення виконавчих проваджень виключає наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення в цій справі.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 по справі № 520/7871/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова