ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/392/21 Справа № 185/7319/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:
В липні 2019 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570), місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, заборгованість за тілом кредиту від 23 грудня 2010 року у розмірі 31803 (тридцять одна тисяча вісімсот три) грн 47 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570), місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, витрати на судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог — відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” просить апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року - відхилити, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року - залишити без змін.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2010 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 13). 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 15 липня 2019 року заборгованість за кредитним договором склала – 46797,07 грн, з якої 20787,58 грн – заборгованість за тілом кредиту, 11015,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,0 грн– заборгованість по процентам за користування кредитом, 11538,98 грн – заборгованість за пенею, 750 грн – нараховані пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн – штраф (фіксована частина), 2204,62 грн – штраф (процентна складова) (а.с.5-7, 8-12).
Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Отже, згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
       Так, ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
       Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
       Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язань внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язань; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
       Непогашення відповідачем кредиту та несплата відсотків за користування кредитом є діями, які істотно порушують умови договору та вимоги ст. 525 ЦК України, яка передбачає недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.
       Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
       Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
       Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31803,47 грн., яка складається з 20787,58 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 11015,89 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту. 
Доводи апелянта, що у грудні 2012 року, строк дії кредитної картки виданої ОСОБА_1 закінчився, а тому перебіг позовної давності розпочався з 23.12.2012 року та сплинув 23.12.2015 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним у справі доказам.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.01.2020 року ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 23 грудня 2010 року отримав картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 07.2023 року підтверджено, що ОСОБА_1 був користувачем коштів позивача і після грудня 2012 року. 
Крім того, як вбачається з розрахунків заборгованості та виписок по рахунку відповідача, то останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 13 листопада 2018 року (поповнення готівкою в терміналі самообслуговування – АДРЕСА_2 ). 
Також, за весь час розгляду справи відповідачем власних розрахунків заборгованості суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом, про призначення судової експертизи - не заявлено.
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

 Судді                                                                                               В.С.Городнича  

М.Ю.Петешенкова