ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 червня 2021 року           справа №200/3893/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В., 
розглянув в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року по справі №200/3893/21  (суддя 1-ї інстанції Толстолуцька М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення,-

                                                   В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення №23 від 29.10.2019 Першої кадрової комісії (Кадрової комісії №1), утвореної у складі Генеральної прокуратури України. «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» відносно ОСОБА_1 .
Також, в позовній заяві ОСОБА_1 просила поновити пропущений з поважних причин строк звернення до адміністративного суду, зазначаючи, що рішення комісії від 29 жовтня 2019 року не було надіслано позивачу Генеральною прокуратурою України, а його копія видана лише після письмового звернення позивача до Офісу Генерального прокурора. 
Зазначила, що звернення, направлене позивачем до Офісу Генерального прокурора, свідчить лише про незгоду позивача із результатами анонімного тестування, а не про обізнаність останньої з порушенням її прав цим рішенням.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання причин пропуску поважними та поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення та позов  повернуто позивачу з усіма доданими до нього матеріалами.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Позивачу тільки 06.03.2021 року (після отримання відповіді на звернення до відповідача) стало відомо, що 29.10.2019 року Перша кадрова комісія Генеральної прокуратури України ухвалила рішення №23 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.
При цьому про неуспішне проходження атестації позивача безпосередньо ніхто не повідомляв, раніше звернутися до кадрової комісії не мала можливості, оскільки перебуває у декретній відпусті, а також з урахуванням сімейних обставин.
Вважає, що відповідач створив передумови, які позбавили можливості позивача отримати копію оскаржуваного рішення, а саме: не надіслав це рішення позивачу (тому ій не було відомо зміст рішення, мотиви його прийняття), відповідач не звільнив ОСОБА_1 з посади, що дало позивачу підстави вважати, що відносно неї не приймалося рішення  про неуспішне проходження атестації.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Першою кадровою комісією прийнято рішення №23 від 29.10.2019 року про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Цим рішенням позивач  не допущена до проходження наступних етапів атестації, оскільки за результатами складання  іспиту у формі анонімного тестування набрала 68 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту.
Наказом №4323-вц від 21 жовтня 2019 року надано позивачу відпустку для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 21 жовтня 2019 року по 13 вересня 2020 року.
В лютому 2021 року позивач звернулася до Офісу Генерального прокурора з питань надання документів щодо проходження нею першого етапу атестації.
06.03.2021 року ОСОБА_2 отримала копію оскаржуваного рішення разом з додатками.
03.04.2021 року (а.с.10) позивач звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування  строку звернення зазначила, що отримала копію рішення 06.03.2021 року, не пропустила місячний строк з дати його отримання, визначений ч.5 ст.122 КАС України. Крім того, відповідачем рішення їй не надсилалося, тому вважала, що це є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Перебуванням в декретній відпустці позивач не обґрунтовувала поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з  відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, остання не була позбавлена можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.
Оцінка суду.
Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
На підставі частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При цьому встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. 
Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. 
Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
При цьому, слід зазначити, що строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вказана правова позиція щодо строків звернення до адміністративного суду викладена Верховним Судом в постанові від 23 грудня 2020 року (справа №360/4485/19).
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 мала реальну можливість дізнатися про зміст, мотиви, підстави прийняття рішення Першої кадрової комісії №23 від 29.10.2019 року своєчасно, відразу після її прийняття. Також позивач мала можливість відразу після прийняття спірного рішення отримати його копію, ознайомитися зі змістом тощо. Оскільки, приймаючи участь в проходженні атестації, та будучи обізнаною щодо умов її проведення,  позивач повинна була знати про наявність декілька етапів проходження атестації, про недопуск до наступного етапу атестації, якщо попередній  етап іспитів пройдено не успішно тощо. 
Отже, приймаючи участь у складанні іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь в застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 повинна була зацікавитися результатом цього іспиту, дізнатися кількість отриманих балів, чи успішно вона пройшла цей іспит, яке рішення прийняла кадрова комісія тощо.
Таким чином, небажання позивача дізнатися про рішення, прийняте кадровою комісією за результатами іспиту, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
В постанові від 17.09.2020 у справі №640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Суд не приймає посилання апелянта на перебування в декретній відпустці як поважність пропуску строку звернення до суду, оскільки зазначене не позбавляло позивача можливості дізнатися про рішення, прийняте кадровою комісією за результатами іспиту в межах строку звернення до суду, визначеного ч.5 ст.122 КАС України.
При цьому суд наголошує, що перебування у декретній відпусті не зазначалося як поважна причина пропуску строку при викладені обставин його пропуску при зверненні до суду першої інстанції. Позивач вказувала, що з моменту ознайомлення  зі змістом оскаржуваного рішення (06.03.2021 року) ще не пройшов місячний строк звернення до суду з цим позовом.
Суд відхиляє доводи позивача, що оскаржуване рішення не було надіслано позивачу Генеральною прокуратурою України, оскільки, як вже зазначалося судом,  приймаючи участь у проходженні прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора позивач повинна була після проходження іспиту звернутися до відповідача, щоб дізнатися його результати, після чого звернутися  із заявою про отримання рішення за результатами іспиту для його оскарження у встановленому законом порядку.
Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).
Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на визначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви позивачу.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року по справі №200/3893/21 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року по справі №200/3893/21  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 07 червня  2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                   А.В. Гайдар

                                                                                                                    Л.В. Ястребова