ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2021 р.           Справа№ 910/11864/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Чорногуза М.Г. 
 
Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,
За участю представників сторін
від позивача - не з`явились,
від відповідача - Бондар-Дякуновська О.Г.,
розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 (повний текст рішення складено 09.07.2020)
у справі №910/11864/19 (суддя Спичак О.М.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"
до Київська міська державна адміністрація
про стягнення майнової шкоди у розмірі 1 288      975, 12 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київська міська державна адміністрація про стягнення майнової шкоди у розмірі 1 288  975, 12 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, яка встановлена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 року у справі №826/1/17, позивач був змушений самостійно компенсувати різницю між своїми економічно обґрунтованими витратами на надання послуг та діючими тарифами, за якими здійснювались розрахунки зі споживачами, та зазнав майнової шкоди на загальну суму 1  288  975, 12 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у даному випадку заявлення позивачем вимог про стягнення шкоди саме з Київської міської державної адміністрації, а не з місцевого бюджету територіальної громади міста Києва є безпідставним та не узгоджується з приписами ст.1173 Цивільного кодексу України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема на думку скаржника місцевий господарський суд не вирішив питання про склад осіб, які повинні брати участь у справі, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи, щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Апелянт зазначає, що оскільки протиправна поведінка була визнана саме за відповідачем, то й позивач звернувся з позовом до нього, як органу місцевого самоврядування та просив стягнути з Київської міської державної адміністрації за рахунок місцевого бюджету завдану майнову шкоду. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі №910/11864/19, розгляд справи призначено на 30.09.2020 року.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 28.10.2020 року.
21.10.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 року розгляд справи відкладено на 11.11.2020 року.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4382/20 від 09.11.2020 року у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11864/19.
Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.11.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, сформовано для розгляду справи №910/11864/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Козир Т.П., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі №910/11864/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 09.12.2020 року.
Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.12.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №910/11864/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі №910/11864/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 року призначено у справі № 910/11864/19 судову економічну експертизу. На вирішення експерта (експертів) поставлено наступні питання стосовно об`єктів дослідження:
1) чи є економічно обґрунтованим розрахунок позивача суми заявлених у позові матеріальних втрат, що виникли у період з 01.09.2016 року по 31.10.2016 року в розмірі 1  288  975, 12 грн., що складаються з:
а) недоотриманої компенсації різниці складових тарифу щодо витрат з освітлення місць загального користування, підвалів та підкачування води й витрат з енергопостачання ліфтів, що становить 336  041, 40 грн.;
б) недоотриманої компенсації різниці складових тарифу щодо витрат з поливання дворів, клумб та/або газонів, що становить 2  943, 76 грн.;
в) компенсації різниці розміру заробітних плат працівників товариства, у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, що становить 811  885, 48 грн.;
г) недоотримання прибутку, що становить 138  104, 48 грн.
Матеріали справи № 910/11864/19 передано Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України.
04.03.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) надійшли матеріали справи №910/11864/19 з висновком експерта від 26.02.2021 року за результатами проведення економічної експертизи у справі №910/11864/19.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр", розгляд справи призначено на 07.04.2021 року.
07.04.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр", позивача у справі,  надійшло клопотання про виклик експерта в судове засідання.
В судовому засіданні 07.04.2021 року розглянувши клопотання про виклик експерта в судове засідання, заслухавши пояснення представників сторін з цього приводу, колегією суддів протокольно відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з мотивів його необґрунтованості.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 12.05.2021 року.
В судовому засіданні 07.04.2021 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача. 
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який обслуговує понад 30 житлових будинків в місті Києві.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавця цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим" №210 від 06.03.2015 року внесено зміни до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2014 року №1078, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у місті Києві 20 жовтня 2014 року за №42/1095, виклавши їх в новій редакції. (т.1, а.с. 133-134).
Також постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню" №220 від 26.02.2015 року передбачено збільшення з 01 вересня 2016 року тарифу на електричну енергію, яка витрачається в багатоквартирних будинках на технічні цілі та живлення ліфтів, ІТП, насосних, освітлення східців і номерних знаків, що є складовою структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, до 1,29 грн. за 1 кВт/год.
Позивач в свою чергу, листом №1341 від 20.07.2016 року звернувся до Департаменту економіки та інвестицій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням переглянути діючі тарифи на утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що викликано зміною розміру мінімальної заробітної плати, розміру єдиного соціального внеску, тарифу на електроенергію, вивозу та знешкодження великогабаритних побутових відходів, вивозу та знешкодження великогабаритних відходів. (т.1, а.с. 139-141).
В подальшому позивач листом №1344 від 20.07.2016 року надіслав Департаменту економіки та інвестицій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, які обґрунтовують деяку інформацію, яка використовувалася при розрахунках тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинках, які обслуговуються товариством. (т.1, а.с. 142).
Місцевим господарським судом встановлено, що виконавчий орган Київської міської ради отримав зазначені листи 22.07.2016 року, що не заперечується сторонами.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавця цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим" №982 внесено зміни до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2014 року №1078, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у місті Києві 20 жовтня 2014 року за №42/1095. (т.1, а.с. 143-149).
Вказане Розпорядження було зареєстроване в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.10.2016 року за №189/1502 та офіційно опубліковано 28.10.2016 року у газеті "Хрещатик".
Отже, звертаючи з даним позовом, позивач вказує, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, що полягала в ухиленні від видання розпорядження щодо коригування тарифів на надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, позивач у період з 01.09.2016 року по 31.10.2016 року був змушений самостійно компенсувати різницю між своїми економічно обґрунтованими витратами на надання послуг та діючими тарифами, за якими здійснювались розрахунки зі споживачами, та зазнав майнової шкоди на загальну суму 1  288  975, 12 грн.
Місцевий господарський суд в свою чергу відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказав, що у даному випадку заявлення позивачем вимог про стягнення шкоди саме з Київської міської державної адміністрації, а не з місцевого бюджету територіальної громади міста Києва є безпідставним та не узгоджується з приписами ст.1173 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, однак з інших підстав, виходячи з наступного.
Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідності до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України є органи державної влади або місцевого самоврядування.
Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Отже, в даному випадку позивач, як доказ наявності підстав для притягнення органу державної влади (Київську міську державну адміністрацію) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди посилається на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 року у справі №826/1/17, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльності - задоволено; визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо неприйняття за період з 23 липня 2016 року по 10 жовтня 2016 року рішення про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлених для Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2014року №1078 (в редакції розпорядження від 06 березня 2015 року №210), шляхом внесення змін до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2014року №1078. (т.1, а.с. 150-155).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №641/8857/17 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц).
Відтак, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав заявлення позивачем вимог про стягнення шкоди саме з Київської міської державної адміністрації, а не з місцевого бюджету територіальної громади міста Києва дійшов неправильного висновку.
Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
За положеннями пункту 2 частини 1 статті 7 цього Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Згідно зі статтею 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець має право розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством.
За змістом статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Такий порядок встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869.
Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. 
Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). 
Відповідно до частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.
Як було зазначено вище, внаслідок протиправної бездіяльності Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо неприйняття за період з 23.07.2016 року по 10.10.2016 року рішення про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлених для позивача розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2014року №1078 (в редакції розпорядження від 06 березня 2015 року №210) шляхом внесення змін до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2014року №1078, фактично в період з 01.09.2016 року по 31.10.2016 року (спірний період) діяли тарифи на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлювали отримання прибутку позивачем. 
Відповідно до частини 10 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.
Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.
Порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів.
Відтак, на підставі вищевикладених обставин, у позивача виникло право звернення до відповідача щодо відшкодування різниці між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг на підставі частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Втім, позивачем заявлено позовні вимоги в даному випадку, як стягнення шкоди на підставі ст.1173 Цивільного кодексу України, що є передчасним позовом, оскільки позивач не реалізував своє право передбачене частиною 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
При цьому матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з вимогою на підставі частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відшкодувати різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог на підставі не правильного заявлення позивачем вимог про стягнення шкоди саме з Київської міської державної адміністрації, а не з місцевого бюджету територіальної громади міста Києва.
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 року з метою встановлення документального підтвердження матеріалами справи заявлених позивачем втрат, матеріальної шкоди на суму 1  288  975, 12 грн. було призначено судову економічну експертизу та поставлено на вирішення експерта (експертів) наступні питання стосовно об`єктів дослідження:
1) чи є економічно обґрунтованим розрахунок позивача суми заявлених у позові матеріальних втрат, що виникли у період з 01.09.2016 року по 31.10.2016 року в розмірі 1    288    975, 12 грн., що складаються з:
а) недоотриманої компенсації різниці складових тарифу щодо витрат з освітлення місць загального користування, підвалів та підкачування води й витрат з енергопостачання ліфтів, що становить 336    041, 40 грн.;
б) недоотриманої компенсації різниці складових тарифу щодо витрат з поливання дворів, клумб та/або газонів, що становить 2    943, 76 грн.;
в) компенсації різниці розміру заробітних плат працівників товариства, у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, що становить 811    885, 48 грн.;
г) недоотримання прибутку, що становить 138    104, 48 грн.
До Північного апеляційного господарського суду 04.03.2021 року надійшов висновок експерта №36546/20-71/6770/6771/6772/21-71 від 26.02.2021 року в якому судовий експерт зазначив, що розрахунок позивача - ТОВ "Перший український експертний центр" суми заявлених у позові матеріальних втрат, що виникли у період з 01.09.2016 року по 31.10.2016 року в розмірі 1  288  975, 12 грн., документально необґрунтований, оскільки за результатами дослідження в частині документального підтвердження його складових встановлено:
а) суму розрахованої позивачем ТОВ «ПУЕЦ» компенсації різниці складових тарифу щодо витрат з освітлення місць загального користування, підвалів та підкачування води й витрат з енергопостачання ліфтів, що становить 336  041, 40 грн., документально підтвердити не видається за можливе;
б) суму розрахованої позивачем ТОВ «ПУЕЦ» недоотриманої компенсації різниці складових тарифу щодо витрат з поливання дворів, клумб та/або газонів, що становить 2  943, 76 грн., документально підтвердити не видається за можливе;
в) суму розрахованої позивачем ТОВ «ПУЕЦ» компенсації різниці розміру заробітних плат працівників товариства, у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, що становить 811  885, 48 грн., документально не обґрунтована;
г) суму розрахованої позивачем ТОВ «ПУЕЦ» недоотриманого прибутку, що становить 138  104, 48 грн., документально підтвердити не видається за можливе.
Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем окрім не дотримання частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" документально необґрунтовано свій розрахунок позовних вимог.
При цьому, належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр", скаржником не було надано суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року з мотивів викладених в апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.4 ст.277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальну частина рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі №910/11864/19 підлягає зміні, шляхом викладення її в редакції зазначеній у даній постанові. 
Судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених вимог в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі №910/11864/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі № 910/11864/19 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі № 910/11864/19 залишити без змін

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11864/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.05.2021 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                М.Г. Чорногуз