ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 752/12674/20                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Чередніченко Н.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                              Ганечко О.М.,
суддів                                                                                               Кузьменка В.В.,
                                                                                                 Василенка Я.М.,
за участі секретаря судового засідання                                              Біднячук Ю.С.,    

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти № 7 батальйону № 1 УПП у м. Києві лейтенанта поліції Талденка Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора патрульної поліції роти № 7 батальйону № 1 УПП у м. Києві лейтенанта поліції Талденка Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 р. адміністративний позов залишено без розгляду.
Залишаючи позовну заяву позивача без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що останнім пропущено строк звернення до адміністративного суду без поважних на те причин та не подано клопотання про його поновлення з відповідним обґрунтуванням.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апелянта обґрунтовані тим, що оскаржену ним постанову у справі про накладення адміністративного стягнення отримано власноруч в УПП в м. Києві ДПП 22.06.2020, а тому, вважає причини пропуску строку на оскарження поважними.
У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу від 16.11.2019.
Суд першої інстанції, застосовуючи положення ч. 3 ст. 123 КАС України та залишаючи адміністративний позов без розгляду, вказав, що позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення, яка оскаржується, згідно з ст. 286 КАС України, в 10 денний строк для оскарження вказаних постанов, з огляду на що, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду в липні 2020 року, позивач зазначив, що 16.11.2019 його було зупинено відповідачем та за місцем зупинки було винесено постанову, однак, до суду позивач звернувся лише 01.07.2020, не зазначивши про поважність причин пропуску встановленого законом десятиденного строку для звернення з позовом до суду. Заява про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин поважності пропуску позивачем строку, до суду не надходила. Суд констатував, що позивач ще 16.11.2019 був обізнаний про порушення своїх прав, якщо вважав їх порушеними, на місці винесення постанови, однак, звернувся до суду лише в липні 2020 року.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, адже постанову відповідача не отримував, а копію оскаржуваної постанови поштою також не міг отримати, оскільки ще у 2013 році судом було позбавлено його права користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, копію постанови позивачем отримано власноруч в УПП в м. Києві ДПП 22.06.2020, а тому, вважає причини пропуску строку на оскарження поважними.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Відповідно до частини другої ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). 
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. (ч. 3 ст. 122 КАС України)
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. (ч. 3 ст. 123 КАС України)
Колегія суддів враховує та підтримує висновок суду першої інстанції про встановлення законодавством 10 денного строку на оскарження постанов даної категорії спорів та необхідність їх дотримання особами, які мають намір оскаржити такі в судовому порядку.
При цьому, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Проте, для застосування наслідків пропуску строку на звернення до суду, матеріали справи повинні беззаперечно вказувати на те, що особа знала/повинна була знати про наявність такого рішення щодо неї та бути обізнаною з її змістом.
Слід звернути увагу на те, що позивач стверджує, що він отримав копії вказаної постанови 22.06.2020.
У свою чергу, як зазначає сам позивач, відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, позбавив його можливості скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, поліцейським було проігноровано встановлений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, позивач був присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, мав бути обізнаним про прийняте відповідачем рішення, що дає підстави стверджувати про те, що позивач знав про ухвалення постанови та про порушення свого права саме в день винесення даної постанови 16.11.2019, однак, позовну заяву до суду першої інстанції подано лише у червні 2020, а тому, позивачем було пропущено 10 денний строк на звернення до суду з даними позовними вимогами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ще 16.11.2019 позивач був обізнаний про порушення своїх прав, якщо вважав їх порушеними, на місці винесення постанови, однак, позивач мав реальну можливість вчасно звернутись до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів у строки, визначені законодавством. До того ж, позивач не подавав до суду клопотання про поновлення строків та не навів існування обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від його волі, та не пояснив чому саме у кінці червня 2020 року він звернувся до патрульної поліції з клопотанням про отримання копії оскаржуваної постанови, адже ще у день зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення знав про винесення такої постанови та не клопотав отримати її копію.
Слід зазначити, що інститут строків сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. 
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого 10 денного строку на звернення до суду, при цьому, про наявність поважності причин такого пропуску позивачем не доведено, а судом не встановлено. 
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції про залишення адміністративного позову без розгляду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

                                            П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                   О.М. Ганечко

Судді                                                                                                               В.В. Кузьменко

                                                                                                              Я.М. Василенко