ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16614/19                                                       Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
                                                                                    Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
          суддів:                                                                      Карпушової О.В.,Степанюка А.Г.,
          за участю секретаря                                                  Кондраток А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду за даним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення розміру його пенсії за рахунок виплати з 01.03.2018 50% та з 01.01.2019 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року та зобов`язати ГУ ФПУ в м. Києві провести перерахунок та виплату йому пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) з 01.03.2018 року з врахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії.
Рішенням Окружним адміністративним судом міста Києва від 10 червня2020позов задоволено частково, внаслідок чого, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення позивачу розміру виплати нарахованої       станом на 01.03.2018 пенсії, починаючи з 05.03.2019 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату 100% суми підвищення пенсії позивачу, визначеного станом на 01.03.2018, з 05.03.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. В іншій частині позову - відмовити.
В подальшому, у зв`язку з невиконанням судового рішення, позивачем 22.03.2021 подано до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю відповідно до ст.382 КАС України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року у задоволені цієї заяви відмовлено. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач ухиляється від виконання рішення в повному обсязі, незважаючи на вжиття заходів з примусового виконання рішення, що призводить до порушення його законних прав та інтересів і, в свою чергу, є підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення. 
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду представники сторін до суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020судом 08.10.2020 видано виконавчий листи, на підставі якого26.10.2020 державним виконавцем відкрито виконавче провадження.
09.11.2020 постановою державного виконавця накладено штраф на боржника у розмірі 5 100 грн. за невиконання судового рішення та зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати судове рішення.
Відмовляючи у задоволені заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції зазначив, що зважаючи на те, що виконавче провадження не закінчено, тому подана позивачем заява про встановлення судового контролю є передчасною.
Проте, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду з оглядну на наступне.
Статтею 1291 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Так, статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Так, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах регулюється статтею382 КАС України, якою передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі № 235/7638/16-а.
Суд звертає увагу, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження ще не закінчено, а виконавцем у зв`язку з невиконанням рішення суду на відповідача накладено штраф та попередження про кримінальну відповідальність.
Станом на час розгляду справи виконавче провадження ще триває.
Крім того, позивач сам неодноразово звертався до відповідача з листами щодо виконання рішення суду.
Зі змісту листа ГУ ПФУ у м.Києві від 11.03.2021 за № 5687-4140/Ц-02/8-2600/21 вбачається, що Порядком №20-1, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1, яка набрала чинності 10.11.2018,  визначено процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється  за окремою бюджетною програмою (а.с. 163).
Відповідач зазначає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №640/16614/19 обліковується у Реєстрі за №70072 і погашення заборгованості, обчисленої на виконання рішення суду, буде здійснено в порядку черговості в межах відповідних бюджетних асигнувань.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Порядок №20-1,яким визначено черговість,23.04.2021 втратив чинність, а тому є підстави вважати, що судове рішення буде виконано, при цьому, контроль за його виконанням буде продовжувати виконавча служба, отже, додатково встановлювати ще й судовий контроль необхідності не вбачається.
Крім того, заявник у своїй заяві не довів суду, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату або, що відповідач чинив перешкоди для виконання такого рішення.
Наведений висновок викладений в ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019 у справі №826/9960/15.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 року, статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З огляду на це, наведені позивачем аргументи щодо необхідності вжиття спірних процесуальних заходів є непереконливими, проте суд вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -             

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року  змінити в мотивувальній частині, в іншій частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                                            О.В. Карпушова

                                                                                                              А.Г. Степанюк