КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 369/15721/18                                                             Головуючий у суді І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/824/6197/2021                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
26 травня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Громадська організація «Садівницьке товариство «Арсеналець-5», про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим будинком та земельною ділянкою,
 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ГО «Садівницьке товариство «Арсеналець-5», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, які прийняті судом до розгляду 20 грудня 2019 року, просила: 
- усунути перешкоди у користуванні та встановити порядок користування садовим (дачним) будинком  АДРЕСА_1 , а саме: виділити їй у користування кімнату 1-6 площею 7,3 кв. м або кімнату 1-2 площею 5,9 кв. м в садовому будинку  АДРЕСА_1 , без зміни часток у спільній частковій власності;
- усунути перешкоди у користуванні та визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0453 га, яка розташована по  АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222484001:01:022:5240, відповідно до часток співвласників садового (дачного) будинку на цій земельній ділянці 1/6 за ОСОБА_1 та 5/6 за ОСОБА_2 (з урахуванням фактичного користування ОСОБА_1 цим будинком: кімната 1-6 площею 7,3 кв. м або кімната 1-2 площею 5,9 кв. м).
На стадії підготовчого провадження представник відповідача -  ОСОБА_3 подав до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 369/3427/19 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Київській області Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Макаренка В.В., ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
На обґрунтування клопотання зазначено, що одночасно зі справою № 369/15721/18 про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим будинком та земельною ділянкою з 22 березня 2019 року у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого 17 серпня 2018 року було зареєстровано право власності позивача на 1/6 частину спірного садового будинку. У даному випадку предметом спору є один і той же об'єкт нерухомості, а саме: садовий будинок АДРЕСА_1 , відносно якого кожна із сторін у двох справах відстоює свої права та інтереси.На переконання сторони відповідача, наслідки судового рішення, яке буде ухвалене у справі № 369/3427/19, матимуть безпосередній вплив на вирішення даного спору щодо порядку користування садовим будинком, а тому провадження у справі слід зупинити.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року клопотання представника відповідача - ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі задоволено.
З урахуванням виправленої ухвалою суду від 10 березня 2021 року описки провадження у справі № 369/15721/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ГО «Садівницьке товариство «Арсеналець-5», про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим будинком та земельною ділянкою зупинено до завершення розгляду Києво-Святошинським районним судом Київської області та набрання законної сили судового рішення у справі № 369/3427/19 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Київській області Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Макаренка В.В., ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі до вирішення судом спору між сторонами та державним реєстратором щодо правомірності реєстрації права власності позивача на частину спірного садового будинку, яку вона просить виділити їй в натурі у користування.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовити.
Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що у справі № 369/3427/19, до вирішення якої зупинено провадження у даній справі, відповідачем оспорюється правомірність дій державного реєстратора при проведені реєстрації права власності на частину нерухомого майна, проте вимог щодо скасування її права на спадкову 1/6 частину садового будинку, яке вона набула на підставі рішення Харківського районного суду м. Києва від 15 липня 1996 року та зареєструвала в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» 30 липня 1998 року, ОСОБА_2 не заявляла, відтак предмети спору у цих справах не є взаємопов`язаними, а в суду першої інстанції була можливість встановити всі обставини, які є предметом судового розгляду.
Посилання сторони відповідача на обов`язок суду зупинити провадження у справі № 369/15721/18 є необґрунтованими, оскільки розгляд цієї справи не пов`язаний з розглядом іншої справи про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ідоказів неможливості вирішення спору щодо встановлення порядку користування майном надано не було, а містилось тільки припущення про можливість встановлення судом певних обставин, що є необхідними для відмови у задоволенні позову, однак предмети та підстави дослідження у даних цивільних справах є різними. Крім того, за захистом своїх порушених прав та інтересів вона звернулася раніше ніж відповідач, яка також незаконно набула право власності на земельну ділянку відповідно до нікчемних документів (правочинів).
До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила клопотання про огляд та дослідження письмових доказів у судовому засіданні та просила розглядати справу за її присутності.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.
Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційну скаргу, зазначену в частині другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина третя статті 369 ЦПК України).
Разом з тим під час вирішення питання про призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції таких обставин не встановлено, тому на підставі ухвали апеляційного суду від 5 квітня 2021 року розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
За змістом пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У такому випадку провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 5 частини першої статті 253 ЦПК України).
Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.
Судом встановлено, що у справі № 369/15721/18, яка переглядається апеляційним судом, предметом спору є усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим (дачним) будинком  АДРЕСА_1 , а саме: виділення позивачу ОСОБА_1 у користування кімнати 1-6 площею 7,3 кв. м або кімнати 1-2 площею 5,9 кв. м в цьому садовому без зміни часток у спільній частковій власності, а також усунення перешкод у користуванні та визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0453 га, яка розташована по  АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222484001:01:022:5240, відповідно до часток співвласників садового (дачного) будинку на цій земельній ділянці 1/6 за ОСОБА_1 та 5/6 за ОСОБА_2 з урахуванням фактичного користування позивачем цим будинком.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що 14 серпня 2018 року державний реєстратор Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Макаренко В.В. згідно з прийнятим рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 42584152 від 17 серпня 2018 року здійснив державну реєстрацію її права власності на 1/6 частину садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв. м, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222484001:01:022:5240, на підставі рішення Харківського (нині - Дніпровського) районного суду м. Києва від 15 липня 1996 року та довідки КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 480 від 16 серпня 2018 року. Утім, вона позбавлена можливості реалізувати правомочності співвласника майна через створення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у користуванні і розпорядженні спільною частковою власністю - об`єктом нерухомості, чим порушує її законні права та інтереси.
З матеріалів справи вбачається, що з 22 березня 2019 року у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/3427/19 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Київській області Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Макаренка В.В., ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42584152 від 17 серпня 2018 року, яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину спірного садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1496631632224. 
Отже, предметом розгляду вказаної справи, яка ініційована відповідачем, є дії державного реєстратора Макаренка В.В. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: реєстрації права власності на 1/6 частину садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, представник відповідача -  ОСОБА_3  вказував, що наразі існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи № 369/15721/18 про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим будинком та земельною ділянкою до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 369/3427/19 щодо правомірності реєстрації права власності позивача на 1/6 частину спірного садового будинку. Оскільки предметом спору є один і той же об`єкт нерухомості, відносно якого кожна із сторін у двох справах відстоює свої права та інтереси, то наслідки судового рішення, яке буде ухвалене у справі № 369/3427/19, матимуть безпосередній вплив на вирішення даного спору щодо порядку користування садовим будинком.
Колегія суддів констатує, що з огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду першої інстанції слід було у даному конкретному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Проте, суд першої інстанції у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши лише про іншу справу щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до вирішення якої зупиняється провадження у даній справі про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим будинком, не навів жодних мотивів неможливості розгляду спору, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставин, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі щодо дій державного реєстратора виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтувала свої позовні вимоги, а саме: фактичне набуття та реєстрацію права власності на частину спірного об`єкту нерухомості відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили.
Так, статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Державній реєстрації прав підлягає в тому числі і право власності (стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19).
У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) визначено, що «відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».
Крім того, згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, перебування у провадженні суду цивільної справи № 369/3427/19 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відмінним складом її учасників ніж в справі, яка переглядається апеляційним судом, та різним предметом судового розгляду ніяким чином не впливає на можливість вирішення між сторонами спору щодо встановлення порядку користування нерухомим майном, 1/6 частину якого позивач набула на підставі чинного рішення Харківського районного суду м. Києва від 15 липня 1996 року та зареєструвала відповідно до законодавства, що діяло на той час, у КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» 30 липня 1998 року. 
Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про задоволення клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі в зв`язку із неможливістю розгляду даної справи до вирішення спору щодо правомірності дій державного реєстратора.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що між справами, які розглядаються Києво-Святошинським районним судом Київської області, не існує тісного матеріально-правового зв`язку, який повинен виражатися в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, а подані сторонами докази та підстави заявленого позову про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим будинком та земельною ділянкоюдозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, тому доводи представника відповідача не свідчили про обов`язок суду першої інстанції зупинити провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.
При цьому зупиняючи провадження у справі, районний суд не врахував, що ухвала з такого роду процесуального питання постановляється в порядку, визначеному статтею 260 ЦПК України, викладається окремим документом і повинна містити мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу, проте в оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено в чому полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої та що наявні в матеріалах справи докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У судовому рішенні суд першої інстанції був зобов`язаний дати відповіді на всі доводи клопотання та заперечення учасників справи стосовно зупинення провадження у справі, оскільки інакше буде порушено вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.
Крім того, безпідставно зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи з огляду й на те, що позов було пред`явлено нею у грудні 2018 року, низка заяв та клопотань по справі залишилися не вирішеними і підтовче провадження у справі не закінчено.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції» «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року).
ЄСПЛ також наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції з порушенням вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
До апеляційної скарги та в подальшому ОСОБА_1 подавала клопотання (заяви) про огляд та дослідження письмових доказів у судовому засіданні, однак судове засідання в суді апеляційної інстанції не проводилося, справа переглядалася у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи і спір по суті позовних вимог не був предметом апеляційного перегляду, а тому колегія суддів відхиляє дане клопотання як необґрунтоване.
За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а висновок суду щодо зупинення провадження є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року скасувати, справу № 369/15721/18 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Громадська організація «Садівницьке товариство «Арсеналець-5», про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування садовим будинком та земельною ділянкою, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:                                                                                                Н.В. Ігнатченко

                                                                                                           С.А. Голуб 

                                                                                                            Д.О. Таргоній