ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/11152/19                                        Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/818/308/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: страхування, з них
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Семіряд І.В. по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз» про відшкодування витрат в порядку регресу,
у с т а н о в и в:
У липні 2019 Моторне (транспортного) бюро України звернулось до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування.
Позов мотивовано тим, що 27.05.2017 о 11-01 год. на автодорозі Київ- Харків- Довжанський , 467 км, 600 м сталась ДТП за участю автомобіля ВYD, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Toyota, державний номер НОМЕР_2 та завдано шкоду власнику зазначеного транспортного засобу. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 07.08.2017 ОСОБА_1 визнано винним. Потерпіла особа звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до наказу №9053 розмір регламентної виплати склав 100 000 грн, яке і було виплачено потерпілій. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склав 1300 грн у зв`язку з чим позивач просив задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача 101300 грн, сплачений судовий збір. При цьому правовою підставою заявлених вимог позивачем визначено, зокрема, приписи підпункту 38.2.1. пункту 38 статті 38, підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив свою відповідальність з посиланням на те, що на дату ДТП відповідач мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз». Про настання страхового випадку відповідач повідомив за телефоном «гарячої лінії». У зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
З цих підстав судом першої інстанції за клопотанням відповідача ухвалою від 04 грудня 2019 року було залучено до розгляду справи в якості третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз».
             Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2020 року позов МТСБУ задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 100000 грн, судові витрати, які складаються з витрат на збір документів у сумі 1300 грн та судового збору у розмірі 1921 грн.
 В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати у задоволенні позову позивачу відмовити.
Скарга мотивована тим, що на час ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «Європейський страховий союз», поліс №АК/7435982.Договір дійсний до 28.04.2018 року. 
Зазначає, що відповідачем були здійснені усі передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дії щодо повідомлення страховика про подію, яка має ознаки страхової.
Зауважує, що МТСБУ безпідставно, на власний розсуд здійснило виплату страхового відшкодування, без наявності правових підстав для цього та відповідно до вищезазначеного Закону України не має права на відшкодування в порядку регресу зазначених витрат.
Вказує, що «База даних МТСБУ» не визначає та не встановлює чинність або недійсність договорів ОСЦВВНТЗ. Законом встановлено загальний порядку для визнання таких договорів недійсними за рішенням суду.
Вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що відповідає висновкам, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. Тому вважає належним відповідачем за розглянутим судом позовом саме ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз».
У поясненнях на скаргу МТСБУ зазначає, що згідно Єдиної централізованої бази даних МТСБУ значиться інформація, що поліс №АК/7435982 не знайдено, а бланк облікований страховиком як втрачений, що свідчить про те, що поліс не було укладений. Також звертає увагу, що згідно ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Оскільки відповідачем не було надано доказів сплати страхового платежу на користь ПрАТ «Європейський Страховий Союз» за полісом АК/7435982, доводи відповідача щодо страхування його цивільно-правової відповідальності на момент ДТП не є доведеними.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.05.2017 о 11-01 год. на автодорозі Київ- Харків- Довжанський , 467 км, 600 м сталась ДТП за участю автомобіля ВYD, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 .
Постановою Харківського районного суду Харківської області від 07.07.2017 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 коп. (а.с.9).
30 травня 2017 року ОСОБА_3 , яка є власником автомобіля Тoyota, державний номер НОМЕР_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 5-7).
Відповідно до централізованої бази даних МТСБУ, перевіркою чинності поліса встановлено, що поліс ТЗ № НОМЕР_1 не знайдено. Перевіркою за номером полісу АК 7435982 встановлено, що бланк облікований страховиком як втрачений.
Відповідно до наказу №9053 від 04.10.2017 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір регламентної виплати склав 100000 грн, які МТСБУ було сплачено потерпілій особі, згідно платіжного доручення №1260218 від 05.10.2017 року.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розмір регламентної виплати склав 100000 грн, яку було сплачено потерпілій особі, проте відповідач відшкодування шкоди в порядку регресу позивачу не здійснив. 
Представник позивача вказує, що відповідач на час дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ має право на відшкодування понесених витрат в порядку регресу.
Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов стверджує , що мав на дату ДТП чинний договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте, відповідно до централізованої бази даних МТСБУ , перевіркою чинності поліса встановлено, що поліс ТЗ № НОМЕР_1 не знайдено. Перевіркою за номер полісу АК7435982 встановлено, що бланк облікований страховиком як втрачений.
Отже, посилання відповідача ОСОБА_1 про те, що мав чинний договір цивільно- правової відповідальності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування").
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 1194 ЦК України передбачає субсидіарну відповідальність особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).
За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження  № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди  покладається на страховика, а у разі відсутності страхового полісу у особи, яка є винуватою у скоєнні ДТП – на МТСБУ, яке після сплати регламентної виплати потерпілій внаслідок ДТП особі має право стягнення з винної особи, яка не застрахувала свою цивільну відповідальність, у порядку регресу.
З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Європейський страховий союз» станом на 07.04.2020 року не перебуває в процесі припинення. (а.с.109).
ОСОБА_1 надано суду копію поліса № АК/7435982 від 29.04.2017 року, відповідно до якого його цивільно-правова відповідальність водія щодо забезпеченого транспортного засобу ВYD, державний номер НОМЕР_1 , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» строком до 28 квітня 2018 року. Страхова сума за шкоду, завдану майну - 100 000,00 грн. Страховий платіж складає 459 грн (а. с. 61).
Відповідач 27 травня 2017 року звернувся до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» з повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду, яке отримано страховиком, про що свідчить відмітка про прийняття із зазначенням реєстраційного номеру та підписом відповідального працівника (а. с. 62-63).
При цьому відповідач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав до суду належних і достовірних грошових документів про те, що він фактично сплатив вказаний у згаданому полісі № АК/7435982 від 29.04.2017 року страховий платіж.
Відповідно до витягу з бази даних поліс № АК 7435982 не знайдено, бланк облікований як втрачений, та значиться, що страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 03.10.2017 року. (а.с.82-83)
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування є реальним, оскільки набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Аналогічна норма викладена у ст. 983 ЦК України.
Оскільки відповідачем не було надано відповідних доказів сплати страхового платежу на користь ПрАТ «Європейський Страховий Союз» за полісом АК/7435982, вважається, що договір страхування не є укладений, що узгоджується з вищевказаною офіційною інформацією про відсутність реєстрації полісу №АК/7435982 в якості укладеного договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності. 
Пунктом 3.4.1 розділу III Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року  № 566, передбачено, що відомості про втрачені та зіпсовані бланки полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів надають страховики - члени Моторного (транспортного) страхового бюро України у строк не більше ніж 2 робочі дні з моменту втрати чи псування бланку.
При цьому, пунктом 3.5 глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 7 липня 2010 року № 238/2010 із змінами і доповненнями визначено, що у випадках виявлення фактів втрати бланків полісів наявність оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов`язань за договором на такому бланку.
          Відповідні висновки також викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 323/3888/14-ц, провадження № 61- 906 св 18, від 11 липня 2018 року у справі № 521/6723/15-ц, провадження № 61-18202св18.
Однак за відсутності документа про сплату страхового платежу відповідно до наведених норм ст. 18 Закону України «Про страхування» та ст. 983 ЦК України сам по собі поліс страхування не є достатнім доказом укладення цього договору.
З огляду на вищевказане доводи скарги щодо страхування його цивільно-правової відповідальності на момент ДТП не є доведеними і тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги надану відповідачем копію полісу страхування. За недоведеності факту укладення договору страхування автомобіль ВYD, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , не є забезпеченим у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і тому у даному випадку згадана норма ст. 1194 ЦК України про субсидіарну відповідальність особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження  № 14-176цс18), - не підлягають до застосуванню як не релевантні до обставин цієї справи.
Таким чином, оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження, а висновки суду відповідають обставинам справи, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, понесених в суді першої інстанції, а понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з подачею апеляційної скарги – не відшкодовуються.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 червня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 14 червня 2021 року
Головуючий –                                                         В.Б. Яцина

Судді -                                                                         С.С.Кругова.

                                                                               О.Ю.Тичкова.