УХВАЛА

13 травня 2021 року 
м. Київ

Справа №  909/163/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Колос І.Б., Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:
позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (далі - ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області, Управління Пенсійного фонду, скаржник, позивач) - Дирбавка Р.М. (самопредставництво),
відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (далі - ТОВ "Івано-Франківськгаз збут", відповідач) - Кислощук Я.С. (адвокат), 

у відкритому судовому засіданні за касаційною скаргою ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 (суддя - Рочняк О. В), 
постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 (колегія суддів: Якімець Г.Г. (головуючий), судді: Бонк Т.Б., Матущак О.І.)

у справі № 909/163/20

за позовом ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області
до ТОВ "Івано-Франківськгаз збут"
про визнання додаткових угод № 1 від 02.01.2020, № 2 від 08.01.2020, № 3 від 09.01.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41SB767-1236-19 від 28.12.2019 недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Івано-Франківськгаз збут" про визнання недійсними додаткових угод від 02.01.2020 №  1, від 08.01.2020 №  2 та від 09.01.2020 №  3 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.12.2019 №41SB767-1236-19.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до основного договору про закупівлю природного газу №415B767-1236-19 від 28.12.2019 укладено низку додаткових угод, якими внесено зміни до договору, зокрема щодо зміни ціни у зв`язку з коливанням на ринку ціни на газ. При цьому, як зазначає позивач, відповідачем не надано документального обґрунтування відповідного коливання ціни природного газу на ринку в сторону збільшення та, на думку позивача, безпідставно укладено зазначені додаткові угоди, якими змінено ціну за одиницю товару убік збільшення, внаслідок чого зменшено обсяги закупівлі природного газу згідно з договором. Позивач зауважує, що ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області змушене було укласти спірні додаткові угоди до договору, оскільки перебувало під впливом тяжких обставин, зокрема під загрозою невиконання ТОВ "Івано-Франківськгаз збут" взятих на себе зобов`язань за договором щодо постачання природного газу, що могло б призвести до зриву опалювального сезону та нанесення відповідачу значної матеріальної шкоди у вигляді проведення нової процедури закупівлі. За таких обставин позивач вважає оспорювані додаткові угоди укладеними під впливом збігу тяжких обставин внаслідок недобросовісних дій з боку відповідача та всупереч вимогам пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", що, на думку позивача, є підставою для визнання таких додаткових угод недійсними. 

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що:
-  визначивши предмет позову як "визнання договору недійсним", ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області підставою позову зазначило норму статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі", яка прямо визначає нікчемність відповідного правочину, що само по собі є достатньою та самостійною обставиною для відмови в позові з мотивів обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права. Суди встановили, що сторонами при укладенні додаткових угод №1 №2 та №3 до договору про закупівлю природного газу від 28.12.2019 №415В767-1236-19/289 дотримано вимог частини четвертої статті 36 цього Закону України "Про публічні закупівлі". Ціна на газ у додаткових угодах змінювалася не більше 10 відсотків у зв`язку з коливанням ціни газу на ринку;
-   позивачем не доведено обставин укладення додаткових угод до Договору під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних для нього умовах.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі №  909/163/20 та прийняти нове судове рішення, яким визнати додаткові угоди від 02.01.2020 №  1, від 08.01.2020 №  2 та від 09.01.2020 №  3 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.12.2019 № 41SB767-1236-19/289 недійсними.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 25.02.2021 для розгляду касаційної скарги у справі №  909/163/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової     Т.М.  - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

Ухвалою Верховного Суду від 12.04.2021 відкрито касаційне провадження у справі №  909/163/20 за касаційною скаргою ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області на підставі пункту 1 частини другої статті 287  Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)  та призначено її розгляд на 13.05.2021.

Розпорядженням  заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 11.05.2021 №  29.3-02/1179 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №909/163/20 у зв`язку з відпусткою судді Бенедисюка І.М.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 11.05.2021 для розгляду касаційної скарги у справі №  909/163/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Колос І.Б., Селіваненка В.П. 
В обґрунтування своєї правової позиції ГУ  ПФУ в Івано-Франківської області у поданій касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме:
- постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, у відповідності до якої, якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону;
- постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №  569/17272/15-ц, згідно з якою застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цими діяннями наслідкам;
- постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 (зі змінами), якою визначено, що "господарським судам необхідно з урахуванням приписів статті 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 Цивільного кодексу України, частина друга статті 207 Господарського кодексу України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 Цивільного кодексу України, частина перша статті 207 Господарського кодексу України)".

Крім того, ГУ ПФУ в Івано-Франківської області вказує на те, що під час ухвалення оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права.

28.04.2021 від ТОВ "Івано-Франківськгаз збут" на електронну пошту Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, підписаний ЕЦП, у якому відповідач вказує на необґрунтованість доводів скаржника та прийняття оскаржуваних рішень з додержанням норм матеріального та процесуального права. Аналогічний за змістом відзив на касаційну скаргу направлено ТОВ "Івано-Франківськгаз збут"  до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 29.04.2021, який було зареєстровано судом 05.05.2021. Враховуючи, що вказані відзиви є аналогічними за змістом, суд тут і далі розглядає їх спільно, як один. 

ТОВ "Івано-Франківськгаз збут" зазначає, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідач наголошує, що зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 21.11.2019 у справі № 914/2376/18, від 19.02.2020 у справі № 911/269/19, від 02.04.2020 у справі № 922/59/18.

Проте при вивченні матеріалів касаційної скарги колегією суддів з`ясовано, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 справу №  927/491/19 разом з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.12.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з метою відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, якою скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 та залишено в силі рішення Господарського суду Луганської області від 25.06.2019; з урахуванням положень частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) викладено висновок про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо задоволення вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод від 20.02.2019 № 1 та від 22.02.2019 № 2 до договору від 05.02.2019 № 19-476 як таких, що укладені всупереч вимогам пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі". Також у цій постанові зазначено, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу прокурора про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 12 987,15 грн на підставі статті 1212 ЦК України.

Передаючи справу №  927/491/19 разом з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, колегія суддів зазначила про те, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону. Аналіз положень статей 37, 43 Закону України "Про публічні закупівлі", статей 15, 16, 203, 215 ЦК України дає змогу дійти висновку, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Ухвалою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.03.2021 прийнято касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 у справі № 927/491/19 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ураховуючи предмет позову, доводи касаційної скарги у розрізі способу захисту у справі № 909/163/20 та перебування на розгляді об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання щодо відступу від висновку, викладеного у постанові судової колегії судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності, щодо належного/неналежно способу захисту права та інтересів шляхом визнання недійсним нікчемного правочину та висновку, який полягає у застосуванні статті 1212 ЦК України при задоволенні вимоги прокурора про визнання недійсними, з урахуванням приписів частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, додаткових угод від 20.02.2019 № 1 та від 22.02.2019 №  2 до договору від 05.02.2019 № 19-476, як таких, що укладені всупереч вимогам пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", та задля забезпечення сталості та єдності судової практики судова колегія з власної ініціативи вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 909/163/20 за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №  927/491/19.

Керуючись статтями 228, 230, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 909/163/20 зупинити до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 927/491/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова

Суддя                                                                                           І. Колос

Суддя                                                                                           В. Селіваненко