ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4696/21 Справа № 213/579/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/579/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У  лютому 2020 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/6 частину квартири.
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 5/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а інша – 1/6 частина належить ОСОБА_2 , який є його племінником. Відповідач за даною адресою не проживає, утримувати спільне майно не погоджується, комунальні послуги не сплачує. Домовитись про фактичний розподіл квартири їм не вдається – відповідач постійно влаштовує скандали, висловлюється нецензурною лайкою. Частка відповідача є незначною, він забезпечений іншим житлом, наявні всі умови для припинення його права на частку в спільному майні, тому звернувся до суду з даним позовом та просив суд припинити права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , із виплатою йому грошової суми, рівнозначної його частці квартири та визнання за позивачем права власності на цю 1/6 частину квартири.
24.11.2020 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, зазначивши грошову суму, яка рівнозначна частці квартири, належної відповідачеві. Дана сума становить 40585,00 грн. і внесена на депозитний рахунок суду відповідно до квитанції №29220886 від 30.10.2020 року. В іншій частині позовна заява залишена без змін (а.с.126-128,129).
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_2 на належну йому частку у спільному майні, а саме: на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 зі сплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки квартири.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 .
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  в якості грошової компенсації вартість 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 у розмірі 40585 грн. 00 коп., яка згідно з квитанцією №29220886 від 30 жовтня 2020 року зарахована на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області № UA158201720355229002000017442.
Стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом принципу рівності прав співвласників та неврахування того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. 
Відповідач ОСОБА_2 наголошує на тому, що у нього відсутнє інше житло, а проживати у належній йому на праві власності 1/2 частці квартири АДРЕСА_3 він не може, оскільки там проживає його мати (співвласниця іншої Ѕ частини цієї квартири) разом зі своїм чоловіком, а тому він вимушений винаймати житло для своєї родини. У квартирі ж за адресою: АДРЕСА_1 , він не може проживати, оскільки позивач ОСОБА_1 передав її в оренду стороннім особам, та саме з цих підстав він й не сплачує комунальні платежі. Позбавлення відповідача права власності на 1/6 частину квартири завдає йому істотної шкоди, оскільки на сьогодні ринкова вартість квартир у місті Кривому Розі значно знизилася та позивач користується зниженням цін на нерухомість й бажає якомога дешевше отримати у власність квартиру повністю. При цьому, відповідач вважає, що визначена ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , занижена та не відповідає інформації із сайту DOM.RIA, відповідно якого трикімнатна квартира, загальною площею 67 кв.м., коштує 315 235,00 грн., та, відповідно, 1/6 частина коштує 52 539,16 грн.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Бурлаченка С.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 частини квартири АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 . 
Сторони не можуть дійти згоди щодо володіння та користування спірною квартирою.
Відповідач ОСОБА_2 за даною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , є власником Ѕ її частини.
Згідно з висновком експерта з питань судової оціночно-будівельної експертизи №53/20, складеного 29 липня 2020 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 243 511,50 грн., а ринкова вартість 1/6 частки зазначеної квартири відповідно – 40585,00 грн. 
Дана сума внесена позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, відповідно до квитанції №29220886 від 30.10.2020 року. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 не проживає, житлом не користується, не утримує його, має у власності інше житло, дійшов висновку, що 1/6 частка у праві власності на нерухоме майно є незначною часткою для відповідача, оскільки він у відзиві зазначив, що його не влаштовує тільки сума, яку позивач має сплатити, у зв`язку з чим наявні правові підстави, визначені статтею 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на незначну частку в майні, що не завдасть істотної шкоди його інтересам. При цьому, судом враховано, що на депозитний рахунок позивачем внесено в якості застави кошти у розмірі вартості 1/6 спірної частки квартири, який підтверджено висновком експерта, а тому наявні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/6 частку квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. ч. 4 і 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
За змістом статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченихзакономі загальними принципами міжнародного права.
Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права.
При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбаченостаттею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до частини другої статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року усправі N 908/1754/17 (провадження N 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") встатті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто, можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї, виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 , й ця частка є незначною порівняно із часткою іншого співвласника - позивача у справі ОСОБА_1 , якому належить 5/6 частин цієї квартири.
Відповідач ОСОБА_2 спірну квартиру не викорстовує, не проживає у ній та не несе витрати на її утримання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доведеним той факт, що останній не цікавиться належним йому майном та припинення права власності на належну йому частку у цій квартирі не завдасть відповідачу істотної шкоди. Тим більше, що у власності останнього є Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_4 , в якій зареєстроване його місце проживання.
Доводи ж апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , він теж не може використовувати та проживає у квартирі, яку орендує, є голослівними та не підтверджені жодними належними та допустими доказом, якими, зокрема, могли б бути Акти про проживання/непроживання або Договір оренди житла.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача є вірним, та з урахуванням попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, суд дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.
Доводи ж апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що на сьогодні ринкова вартість квартир у місті Кривому Розі значно знизилася та позивач користується зниженням цін на нерухомість й бажає якомога дешевше отримати у власність квартиру повністю, є голослівними. А посилання відповідача на те, що визначена судом ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , занижена та не відповідає інформації із сайту DOM.RIA, відповідно якого трикімнатна квартира, загальною площею 67 кв.м., коштує 315 235,00 грн., та, відповідно, 1/6 частина коштує 52 539,16 грн., колегією суддів взагалі до уваги не приймаються, оскільки ринкова вартість 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визначена у відповідності до Висновку експерта з питань судової оціночно-будівельної експертизи №53/20, складеного 29 липня 2020 року, який відповідач не спростував та питання щодо проведення повторної судової експертизи з цього приводу перед судом не ставив, як й не скористався своїм право на проведення відповідної експертизи у порядку статті 106 ЦПК України, з подальшим поданням відповідного висновку експерта суду, як належного та допустимого доказу у справі на спростування доводів позивача щодо ринкової вартості спірного нерухомого майна.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: