Справа № 344/4967/17 
Провадження № 22-ц/4808/587/21 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:                Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Петріва Д.Б.
з участю апелянта ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Пастернак І.А. 05 лютого 2021 року в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання виконати умови договору від 07.12.2015 року та стягнення 100 000 грн матеріальних збитків, мотивуючи тим, що вона звернулась через інтернет-сайт до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з метою виготовлення комплекту міжкімнатних дверей кількістю 8 штук при умові, що заміри, установка та доставка мають бути від постачальника. З цією метою поїхала у м. Львів. В офісі на вул. Б.Хмельницького у м. Львові на комп`ютері відповідач показав їй та сусідці ОСОБА_4 моделі дверей, які вони виготовляють, та обговорили ціну. За словами ОСОБА_3 двері виготовляються з євробруса, проходять сушку в сушильній камері, як до, так і після фарбування дверей. Фарбування проходить в камері, тому рівномірне, якісне. Двері не розсихаються.
01.12.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 приїхали до неї, щоб зробити заміри дверей. Бланк договору вони нібито з собою взяти забули, тому всі умови договору були усні. При цьому відповідач пообіцяв усні домовленості відобразити в письмовому договорі та вислати їй. Вона дала відповідачу аванс в розмірі 500 доларів США, що в договорі ОСОБА_3 відобразив в гривневому еквіваленті як 12 500 грн. 
Письмовий договір ОСОБА_3 надіслав їй на електронну адресу тільки 22.12.2015 року після неодноразових її смс-повідомлень. Це був не договір на виготовлення, поставку, встановлення дверей, як запевняв ОСОБА_3 , а договір купівлі-продажу. У травні 2016 року їй привезли вісім дверей, з яких шість дверей, які більш-менш відповідали вимогам, а двоє були різного кольору та з наскрізною тріщиною через ціле полотно. Відповідач запевнив, що вони їх перероблять, але нажаль в них машина не дозволяє їх забрати назад, тому треба відправити ті двоє дверей Новою Поштою, що вона й зробила за власний кошт. Встановлювали двері більше як місяць. Вона повністю розрахувалася за вісім дверей. Після неодноразового повернення двох дверей відповідачу через Нову Пошту, відповідач повертав їй двері без усунення недоліків.
30.12.2016 року двері до туалетної кімнати доставив інший чоловік ОСОБА_6 , який запевнив, що останні двері будуть до місяця часу. Проте, обіцянка не була виконана, тому у квітні 2017 року вона звернулась з цим позовом до суду, подала заяву у Залізничний відділ поліції м. Львова про шахрайство відповідача, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження. Лише після допиту його в кримінальному провадженні відповідач вийшов з нею на контакт і 10.06.2017 року доставив їй двері у вітальню, проте якість цих дверей зовсім не відповідає жодним вимогам.
У цей же день представник від ОСОБА_3 - ОСОБА_6 встановив двері від туалетної кімнати, забрав двоє раніше встановлених дверей для усунення дефектів лакового покриття, про що написав розписку від 10.06.2017 року, зобов`язавшись повернути їх до 21.06.2017 року, чого не виконано по сьогоднішній день.
Станом на сьогодні у неї з усього замовленого комплекту з восьми дверей, встановлені тільки шість, причому з істотними недоліками.
На смс-повідомлення ні ОСОБА_3 , ні особа, яка встановлювала двері ОСОБА_5 не реагують, більше того, ОСОБА_3 припинив свою підприємницьку діяльність. А тому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути на її користь з відповідача вартість восьми міжкімнатних дверей (дверних полотен, коробок, лиштви, з покриттям та фурнітури до них) разом з вартістю монтажу в розмірі 68 172 грн, на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн, витрати на проведення експертиз у загальній сумі 4 378,16 грн.
З метою визначення актуальної вартості товару нею була замовлена товарознавча експертиза вартості дверей, згідно з висновком якої встановлено ринкову вартість нових дверей у сумі 59 078,00 грн. Проте, позивачка зазначила, що вказаний висновок не повною мірою відображає реальну вартість дверей та за її розрахунком актуальна вартість дверей, поставлених відповідачем і встановлених ним у її квартирі, становить 68 172,00 грн. 
Моральну шкоду в розмірі 20 000 грн позивачка обґрунтувала тим, що витратила на придбання дверей значні кошти, які збирала протягом тривалого часу. І коли виявилося, що двері неякісні, це спричинило їй важкий психологічний стрес. Їй доводилося кожного разу пояснювати своїм родичам, знайомим, чому нові двері не закриваються, чому вони у різному кольорі, чому на них присутні дефекти, що пригнічувало її. Після того, як відповідач забрав на усунення недоліків двоє дверей та не повернув їх і більше року у її квартирі не було дверей до туалету вона почувалася приниженою. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 68 172,00 грн матеріальних збитків, 20 000 грн моральної шкоди та стягнення судових витрат відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що у процесі розгляду справи судом встановлено та підтверджується висновками експертів, що частина замовлення, а саме: дверні полотна в кількості 6 штук є вмонтованими, тому питання вартості дверей в наявному стані, компенсацію, існуючі дефекти та монтаж не вирішувалось, оскільки виходять за межі спеціальних знань судового експерта товарознавця. Крім того, з жодними претензіями чи вимогами щодо виявлених недоліків в шести встановлених дверях, позивачка до відповідача не зверталася. Щодо решти дверних блоків у кількості 2 штук, то при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться, виходячи з вартості товару на час його купівлі, проте, згідно договору купівлі-продажу №0913 від 07.12.2015 року та специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору, не встановлено вартості двох дверних блоків. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що, виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовна вимога про стягнення вартості восьми міжкімнатних дверей, вартість монтажу у сумі 68 172 грн є необґрунтованою, безпідставною, та такою, що не підлягає до задоволення.
У задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд відмовив, оскільки ця вимога є похідною від основної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильну оцінку доказів.
Зокрема вказує, що суперечить закону висновок суду про те, що у матеріалах справи міститься посилання на претензію позивачки тільки щодо двох дверей, які відповідач забрав для усунення недоліків, натомість про існування претензій до відповідача стосовно решти дверей станом на 10.06.2017 року позивачкою не доведено, відтак у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про повернення вартості всіх дверей. Вказує, що у справах про захист прав споживачів тягар доказування належної якості товару та відсутності недоліків товару, а у випадку доведення їх наявності - доказування того, що ці недоліки виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу, покладені на продавця. Натомість суд посилається на недоведеність нею (апелянтом) обставин неналежної якості поставлених дверей та робіт як на підставу відмови у позові. Відповідач не довів належну якість та відсутність істотних недоліків проданих товарів та виконаних робіт, або виникнення недоліків у результаті дій самого споживача.
Апелянт вважає, що висновок суду про те, що оскільки шість із восьми дверей встановлені, то позивач не може вимагати повернення вартості всіх дверей, не відповідає закону, адже для неї (апелянта) цінність замовленого товару - восьми дверних блоків, полягала у забезпеченні продавцем комплектності товару - тобто всі замовлені дверні блоки повинні бути однієї моделі, одного кольорового відтінку, з однаковим оздобленням.
Також апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що з матеріалів справи не вбачається, що при доставці та безпосередньо після встановлення дверей замовником (позивачкою) були виявлені недоліки товару чи роботи з монтування дверей виконано неналежним чином. Так, стверджує, що факт поставки та встановлення дверей неналежної якості підтверджується висновком експертів за результатами будівельно-технічного дослідження від 20.03.2020 року. Усі недоліки встановлених дверей, зазначені у висновку експерта, могли виникнути тільки з вини виробника, є істотними недоліками та були виявлені у межах гарантійного строку, який встановлюють у договорах на поставку і він має становити не менше п`яти років з моменту введення дверей в експлуатацію. Тому апелянт стверджує, що має право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Апелянт зазначає, що оскільки обов`язок доведення відсутності істотних недоліків проданого товару покладається на продавця (виробника) (постанова Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі №751/7892/17), то відповідач взагалі не подав доказів на підтвердження відсутності істотних недоліків товару або виникнення їх з вини позивача.
Апелянт вважає, що подані нею докази щодо відправлення дверей Новою Поштою, суд неправильно оцінив як докази належного виконання відповідачем свого обов`язку з усунення недоліків, тоді як вони доводять факт неодноразового повернення неякісних дверей та затягування відповідачем виконання свого обов`язку, а тому мали оцінюватися у сукупності з листами та повідомленнями, що надсилалися відповідачу.
Також апелянт стверджує, що суд використав посилання на норму права, якої не існує -ч. 7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», яка насправді має іншу редакцію і саме з посиланням на цю норму вона (апелянт) провела перерахунок вартості дверей, яка підлягала поверненню в актуальних цінах у розмірі 68 172 грн. Зазначає, що розрахована у висновку товарознавчої експертизи від 02.11.2018 року ринкова ціна дверей у розмірі 59 078 грн на її думку, не повною мірою відображає реальну вартість дверей. 
З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу.
В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
Відповідач у засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів вирішила розглянути справу без участі відповідача. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачкою ОСОБА_1 були замовлені у відповідача ОСОБА_3 (на той час фізичної особи-підприємця) вісім міжкімнатних дверей.
За даними витягу з ЄДРПУО (т. 1 а.с. 47-49) ОСОБА_3 з 03.11.2009 року зареєстрований як ФОП, вид діяльності роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет та інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. 29.12.2016 року - дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.
Так, згідно договору купівлі-продажу №0913 від 07.12.2015 року (т. 1 а.с. 3), відповідач зобов`язався продати позивачці столярні вироби, а саме дверний блок у кількості 8 шт. на загальну суму 33 130,00 грн. Згідно п. 2 договору модель, кількість, асортимент, вартість наведені у специфікації №1, що є невід`ємною частиною даного договору.
За даними специфікації №1 (т. 1 а.с. 4) дата замовлення 28.11.2015 року, термін виконання 30 робочих днів (27.12.2015 року), розміри дверей: 700*2000, шкло, четверть польська, лиштва 2 ст., врізка; 800*2000 та 400*2000, шкло, четверть польська, лиштва 2 ст., поріг; 820*2000, шкло, четверть польська, лиштва 2 ст., врізка; 640*2000, четверть польська, лиштва 2 ст., врізка. Вартість замовлення 33 130 грн. Аванс 12 250 грн.
Згідно п. 4 Договору, якщо при прийомі виробу покупець виявить невідповідність замовленої моделі, то покупець має право отримати від продавця взамін таку ж кількість виробів належної моделі та якості, або продавець зобов`язаний усунути виявлені недоліки за власний рахунок у найкоротший строк (т. 1 а.с. 3).
Договір купівлі-продажу №0913 від 07.12.2015 року (т. 1 а.с. 3) підписаний тільки відповідачем ОСОБА_3 . Позивачка договір не підписала, проте, повідомила суду про обставини укладення цього договору, визнала, що ними обговорювались всі істотні умови цього договору: кількість і якість дверей, що мав їй поставити ОСОБА_3 , вартість дверей, та строк виконання договору. Позивач оплатила відповідачу вартість восьми дверей. Відповідач визнав, що позивач оплатила йому суму вартості дверей, зазначену у договорі в розмірі біля 35 000 грн (т. 1 а.с. 105, 106). 
Однак, позивачка не довела, що згідно договору вона оплатила більшу суму коштів з урахуванням вартості монтажу дверей. Матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами договірних стосунків щодо встановлення дверей і вартості монтажних робіт.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що монтаж дверей проводив ОСОБА_5 , який приїхав разом з ОСОБА_3 в день першої доставки дверей 09.05.2016 року. Позивачка сама вказала на те, що ОСОБА_3 не розбирався в столярній справі і ОСОБА_5 сам встановлював двері. Договору на проведення монтажних робіт по встановленню дверей позивач з ОСОБА_5 не укладала.
Позивачці було доставлено вісім дверей, з яких шість дверей, які, як зазначила позивачка у позові, «менш-більш» відповідали вимогам, були встановлені в квартирі позивачки протягом травня 2016 року. Двоє дверей з недоліками, зокрема, двері до туалетної кімнати мали наскрізну тріщину, а двері до вітальні не відповідали по кольору та моделі. За погодженням з відповідачем позивач Новою Поштою повернула відповідачу двоє дверей для усунення недоліків, після чого вони неодноразово один одному повертали двоє дверей через Нову Пошту, про що свідчать накладні Нової пошти (т.1 а.с.96, 97), а також переписка позивачки по електронній пошті від 01.09.2016 року (т. 1 а.с. 46). Через переписку по Вайберу (т. 1 а.с. 50-74) вона вимагала від ОСОБА_5 , який встановлював двері, доставити та встановити ще двоє дверей. В кінці грудня 2017 року ОСОБА_6 , який за словами позивачки представився, що він від ОСОБА_3 , встановив двері в туалетну кімнату. 
Оскільки дефекти лакового покриття, вм`ятини, подряпини на дверях від вітальні та ще одні двері з такими ж дефектами залишались не усунутими, то вона продовжувала з ОСОБА_5 переписку по вайберу щодо заміни дверей, бо ОСОБА_3 не виходив на зв`язок.
10.06.2017 року після неодноразових нагадувань ОСОБА_5 по вайберу, ОСОБА_6 приїхав на квартиру позивачки і за дорученням ОСОБА_3 забрав тих двоє дверей для усунення недоліків, зобов`язався повернути двері до 21.06.2017 року, про що надав їй розписку (т. 1 а.с. 38). Проте, по сьогоднішній день двоє дверей так і не були передані та встановлені у квартирі позивачки.
Відповідно до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, зокрема, що відповідачем виконано умови договору купівлі-продажу №0913 від 07.12.2015 року та специфікації №1 частково, поставлено позивачу шість дверей, замість придбаних нею у відповідача восьми дверей, вартість за які повністю сплачена у сумі, визначеній договором, в розмірі 33 130 грн, неправильно дійшов висновку про неможливість визначити вартість двоє дверей, придбаних у відповідача. Адже, якщо вартість восьми дверей становить 33 130 грн, то двоє дверей коштують 8 282,50 грн (33 130 : 8 х 2 (грн)). 
Висновок товарознавчої експертизи від 02.11.2018 року, згідно якого ринкова ціна восьми дверей може становити 59 078 грн (т. 2 а.с. 16), не береться судом до уваги, оскільки у ньому немає категоричного висновку щодо вартості дверей. Більше того, проведення розрахунку вартості двох дверей з урахуванням даних висновку товарознавчої експертизи суперечитиме положенням ч. 1 ст. 670 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Не погоджується колегія суддів і з доводами позивачки про те, що вартість дверей підлягає поверненню в актуальних цінах у розмірі, визначеному нею в сумі 68 172 грн за 8 дверей з посиланням на п. 3 ч. 7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі.
Згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
В силу ч. ч. 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
У ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» дано визначення терміну «істотний недолік» - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Згідно висновку будівельно-технічної експертизи, проведеної експертами Івано-Франківського відділення КНДІСЕ 20.03.2020 року (т. 1 а.с. 215-221) міжкімнатні двері, які встановлені в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають у повному обсязі вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва: державно-будівельним нормам, стандартам, технічним умовам та мають явні недоліки, а саме:
-наявність відхилення у покритті дверних полотен, а саме відрізняється колір і ступінь блиску, що не відповідає вимогам п. 5.4.9 ДСТУ Б В.2.6.-99:2009 «Блоки дверні дерев`яні. Загальні технічні умови».
-наявність на дверних полотнах виразних ум`ятин та кратерів, що не відповідає вимогам п. 5.4.7; 5.4.10 ДСТУ Б В.2.6.-99:2009 «Блоки дверні дерев`яні. Загальні технічні умови».
-наявність неукомплектованості, а саме: невстановлені замикаючі прилади, порушення механізму до закривання і не закінчене оздоблення згідно зі специфікацією, що не відповідає вимогам п. 5.5.1 ДСТУ Б В.2.6.-23:2009 «Блоки дверні дерев`яні. Загальні технічні умови».
Але ні цим висновком, ні жодним іншим належним та допустимим доказом не підтверджено, що двері, встановлені в квартирі позивачки, мають істотні недоліки, тобто такі недоліки, які взагалі не можуть бути усунуті чи роблять двері суттєво іншими, ніж передбачено договором.
Як вбачається з матеріалів справи (т. 1 а.с. 50-74), позивач вела переписку по вайберу з Крислач Артуром , який встановлював двері в її квартирі та вимагала від нього доставити та встановити ще двоє дверей.
Жодних письмових вимог, претензій (вимог про усунення дефектів) щодо поставлення неналежно виготовленого товару (решти дверей, рам, коробок, лиштв та ін.), адресованих відповідачу, позивачкою не надано суду.
Більше того, згідно вимог позовної та уточненої позовної заяви позивачка не ставила до відповідача вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, а тільки стягнення актуальної вартості восьми дверей, придбаних у відповідача у зв`язку з наявними істотними недоліками.
З огляду на викладене та наведені норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду в частині відмови ОСОБА_1 в стягненні з відповідача в її користь вартості шести дверей та робіт по їх встановленню.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновок суду першої інстанції про відмову в позові в частині відшкодування позивачці вартості двох дверей, не поставлених відповідачем згідно договору купівлі-продажу №0913 від 07.12.2015 року, не відповідає встановленим обставинам справи, та зроблений з недотриманням норм матеріального права, то в наведеній частині рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача в користь позивачки 8 282,50 грн матеріальної шкоди.
З урахуванням результату розгляду апеляційної скарги в частині відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині відшкодування з відповідача моральної шкоди, яку позивачка оцінила у 20 000 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий зазнав у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.
Позивачка обґрунтувала спричинення моральної шкоди тим, що витратила на придбання дверей значні кошти, які збирала протягом тривалого часу. Після того, як відповідач забрав на усунення недоліків двоє дверей та не повернув їх, та більше року у її квартирі не було дверей до туалету, вона почувалася приниженою.
Із телефонної переписки між сторонами (т. 1 а.с. 34) видно, що позивачка зазнала душевних страждань і хвилювань, через невиконання умов договору відповідачем. 
Таким чином, неправомірна тривала бездіяльність відповідача щодо не виконання умов договору купівлі-продажу спричинила позивачці моральні страждання.
Враховуючи вимоги справедливості та розумності, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди в 5 000 грн буде справедливою сатисфакцією спричиненої позивачці моральної шкоди. 
З огляду на викладене, та наведені норми матеріального права, рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди слід скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача в користь позивачки 5 000 грн моральної шкоди.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, позивачка звільнена від сплати судових витрат, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди - 12,15% та позовна вимога про відшкодування моральної шкоди - 25%) стягненню з відповідача на користь держави підлягає 242,80 грн за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги в розмірі 364,20 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 , - 8 282 грн 50 коп матеріальної шкоди та 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього - 13 282,50 грн (тринадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 50 копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід державного бюджету судовий збір за подання позову в розмірі 242 грн 80 коп та за подання апеляційної скарги в розмірі 364 грн 20 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
       І.О. Максюта
Повний текст постанови складено 22 квітня 2021 року