Справа № 357/12108/20                                                                                          Суддя в І-й інстанції Дубановська І.Д.
Провадження № 33/824/988/2021                                                                              Суддя в II-й інстанції  Ігнатюк О.В.

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД

П О С Т А Н О В А
 
І м е н е м    У к р а ї н и

24 червня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кочина С.С., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11грудня 2020 року на 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 22 листопада 2020 року, о 16 годині 50 хвилин, в м. Біла Церква Київської області, по вул. Шевченко, 103, керував автомобілем марки «Renault kangoo», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря нарколога. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що Законом України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності 01.07.2020 року, відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння була виключена з ч.1 ст.130 КУпАП. Та обставина, що подія правопорушення мала місце 22.11.2020 року, тобто після вказаних змін до положень ч.1 ст.130 КУпАП, на думку ОСОБА_1 свідчила про те, що на момент події його дії з об`єктивної сторони не становили склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім цього, апелянт вважав незаконним проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога, оскільки у порушення вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, поліцейський не склав відповідного направлення, що на його думку унеможливлювало прийняття судом результатів обстеження у якості допустимого доказу. Не містять матеріали справи також і даних, які би встановлювали факт його керування транспортним засобом. Просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 або п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Кочина С.С., які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Висновки судді місцевого суду про доведеність  факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраним у справі доказами, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 291939 від 22.11.2020  в частині часу, місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу яка притягається до відповідальності, а також в частині ідентифікаційних ознак керованого ним транспортного засобу;
висновком  щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.11.2020 року № 342 відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
відеозаписами зробленими за допомогою нагрудних камер поліцейських якими зафіксовані обставини проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння;
іншими доказами. 
Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на законних підставах наклав на нього стягнення у межах санкції цієї статті, належним чином мотивувавши своє рішення.
Апеляційна скарга не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого суддею рішення.
Доводи апеляційної скарги в частині відсутності станом на 22.11.2020 року адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння не ґрунтуються на вимогах закону. Аналіз положень Закону України від 22.11.2018 року № 2617 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» із внесеними до нього доповненнями і змінами у поєднанні із положеннями ст. 8 КУпАП дають підстави стверджувати те, що станом на 22.11.2020 року за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння передбачалась адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016 року. 
Не обґрунтованими є посилання апелянта і на те, що поліцейськими не було складене  направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки указаний огляд був проведений, підставою для проведення огляду стало виключно направлення поліцейських, діючими нормативними документами не передбачено необхідності приєднання до матеріалів справи указаного направлення чи його копії у випадку проходження огляду на стан сп`яніння відповідного виду.
Не ґрунтуються на зібраних у справі доказах і доводи апеляційної скарги в частині не доведеності того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем. Так, указаний факт стверджується поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не тільки підтвердили цей факт, але і у присутності поліцейських та самого ОСОБА_1 указали на підстави керування ОСОБА_1 автомобілем та ствердно указали, що це саме він керував автомобілем, що мало не призвело до ДТП. Ці обставини підтверджуються не лише письмовими пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але і відеозаписом зробленим за допомогою нагрудних камер поліцейських відповідно до яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прямо указують на ОСОБА_1 як на особу яка керувала автомобілем та ледь не  вчинила ДТП. Із переглянутого відеозапису вбачається те, що у ході виявлення та фіксації адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 фактично не заперечував факт керування ним автомобілем, а його заперечення зводились лише до заперечень того, що поліцейські його зупиняли. Під час перебування у закладі охорони здоров`я під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не лише не заперечував факт керування автомобілем, але і під час спілкування із поліцейськими фактично підтвердив цей факт, що стверджується відеозаписом зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського.  
Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. 
Постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                      О.В. Ігнатюк