У Х В А Л А  
12 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 219/5332/19
провадження № 61-5496ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Гуревичем Максимом Геннадійовичем, на рішення Артемівського міськрайонного  суду Донецької області від 09 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, 
В С Т А Н О В И В :
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позову зазначав, що 24 серпня 2010 року він надав відповідачу позику у розмірі 5 000,00 дол. США, що еквівалентно курсу Національного банку України 40 000,00 грн.
Зазначена розписка не містить строк повернення, тому строк повернення наступає за першої вимогою позивача.
11 лютого 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача рекомендований лист з повідомленням з вимогою повернути борг. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув.
ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 135 409,00 грн.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 02 березня 2021 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 135 409,00 грн. 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 354,09 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 10 950,48 грн.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.
У квітні 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Гуревича М. Г. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Артемівського міськрайонного  суду Донецької області від 09 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 березня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є стягнення коштів у розмірі 135 409,00 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн). 
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
Верховний Суд врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року та постанова Донецького апеляційного суду від 02 березня 2021 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану адвокатом Гуревичем Максимом Геннадійовичем, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко